Crowning Scandinavia

Deutsches Seminar, Skandinavistik

Philosophische Fakultät
Universität Zürich
Zürich

2019

Version 1

Umschlagabbildung:
Gestaltung von:
Bilder: 

Impressum

Herausgeberschaft

Elisabeth Berg, Caroline Sørensen

Texte

E-Book Layout und Produktion

Tutorinnen: Lisa Berling, Selma Surbeck, Cynthia Wiesendanger

Leyla Feiner und Marion R. Gruber
Digitale Lehre und Forschung, Philosophische Fakultät, Universität Zürich

Design Titelbild: Lisa Berling

Grönlandflagge:
https://commons.m.wikimedia.org/wiki/File:Flag_of_Greenland.png

Sápmi-Flagge:
https://commons.m.wikimedia.org/wiki/File:Sami_flag.svg

Landschaft:
https://commons.m.wikimedia.org/wiki/File:Utsikt_fra_Oqaatsut,_Gronland.jpg

Hinweise zur Benutzung dieses E-Books

Dieses E-Book ist optimiert für folgende Apps und Programme: iOS iBooks, Android Google Play Books, PC mit Windows Azardi, Mac OS iBooks oder Linux Azardi (Stand 2018). Unabhängig von der verwendeten Anwendung empfiehlt es sich, den «Scrollmodus» beim Lesen zu verwenden.

In dieser Publikation beziehen sich Personenbezeichnungen, wenn nicht differenziert, gleichermassen auf Männer und Frauen. Aus Gründen der besseren Lesbarkeit wurde darauf verzichtet in jedem Fall beide Geschlechter zu benennen.

Lizenz

All rights reserved.

Sápmi og Kalaallit Nunaat som interskandinavisk emne

Sápmi und Kalaallit Nunaat als interskandinavisches Thema

Elisabeth Berg og Caroline Sørensen

In den letzten Jahren haben die ursprünglichen Kulturen in Sápmi (Samenland) og Kalaallit Nunaat (Grönland) nicht nur in Skandinavien sondern auch in der Schweiz zunehmend Beachtung erfahren. Dafür interessiert sich auch die Skandinavistik an den Universitäten Zürich und Basel, und da wir an den beiden Abteilungen eine interskandinavische Zusammenarbeit anstreben, wurde im Frühjahrssemester 2019 das Themenfeld der Dekolonisierung in den Sprachkursen Dänisch und Norwegisch fachübergreifend bearbeitet. Der Unterricht resultierte unter anderem in dieser digitalen Artikelsammlung und wir freuen uns, sie Ihnen im Namen der Norwegisch- und Dänisch-Studierenden zu präsentieren. Fast alle Texte sind auf Dänisch oder Norwegisch geschrieben, aber wer sucht, wird auch ein paar deutsche Texte entdecken. Viel Spass beim Lesen.

Inden for de seneste år har de oprindelige kulturer i Sápmi (Sameland) og Kalaallit Nunaat (Grønland) mødt stigende opmærksomhed ikke alene i Skandinavien men også i Schweiz. På Skandinavistik ved universiteterne i Zürich og i Basel er vi ligeledes interesserede i emnet, og da vi på afdelingerne i tiltagende grad søger mod interskandinaviske samarbejder, har vi i forårssemesteret 2019 haft dekolonisering som emnefelt på tværs af sprogfagene norsk og dansk. Undervisningsforløbet er blandt andet mundet ud i denne digitale artikelsamling, som vi på vegne af vores norsk- og danskstuderende er stolte af at kunne præsentere. God læselyst.

Dekolonisering

I undervisningen har vi arbeijdet med dekolonisering på forskellig vis. For norskfagets vedkommende har især den samiske kultur været omdrejningspunkt i forårssemesterets undervisning, og allerede i desember var kunstneren Sissel Horndal fra det lulesamiske området på besøk i norskundervisningen. Hun er inspirert av samiske myter og deres betydning i nåtiden. Med eksempler fra egne billedbøker ga hun oss et inntrykk av hva formidlingen av samiske verdier betyr i praksis.

På danskholdene har den tidligere danske koloni Grønland været i fokus, og emnet har haft en litterært præg. Forud for et forfatterbesøg med Kim Leine i april har vi læst og forberedt romanen Rød mand/Sort mand (2018). Den historiske roman med den norske missionær Hans Egede som bærende element har ført til en historisk bevidsthed om, at Skandinaviens historie nok udgør et mindre udsnit i den større verdenshistorie, men at den i høj grad afspejler selvsamme.

Čálli giehta ollá guhkás

En skrivende hånd når langt

"Ordtaket er både en lovprisning av kunnskap og av det skrevne ord. I tidligere tider betydde det nok primært at tekster i form av brev og bøker nådde ut til folk, men ordtaket holder fremdeles stikk, for selv i dagens internettsamfunn er det det skrevne ordet som dominerer i e-poster og annen online-virksomhet."¹

Eine schreibende Hand reicht weit

"Das Sprichwort ist eine Lobpreisung des Wissens und des geschriebenen Wortes. Früher bedeutete es zunächst, dass Texte in Form von Briefen und Büchern weitergegeben wurden. Das Sprichwort ist aber selbst in der heutigen Internetgesellschaft noch von Bedeutung, denn weiterhin dominiert das geschriebene Wort in e-mails und anderer Online-Kommunikation."²

I løbet af semesteret er vi på tværs af sprogfag mødtes til fælles oplæg og diskussioner, hvilket har vist sig at være vellykket på flere områder. Gennem den interskandinaviske udveksling har de studerende opnået sproglig og kulturel forståelse for begrebet dekolonisering. De er blevet gjort fortrolige med vigtige begivenheder i den fællesskandinaviske kolonihistorie, og de har fået indblik i de mange tiltag, flere samer og grønlændere iværksætter i dag for at tilbagevinde hævd over egen kultur.

Vores parallelle undervisningsforløb har tilgodeset individuelle interesser og fagkombinationer. Ikke alle deltagere på norsk- og danskkurserne er skandinavister, og den bredt repræsenterede faglighed afspejler sig i nærværende publikation, hvis emner spænder fra samfundsforhold over geografi til kunst og kultur.

Den tværfaglige tilgang har også dannet udgangspunktet for vores afslutningsseminar ”Crowning Scandinavia”, der fandt sted i juni og inddrog såvel aktuel forskning som indbudte kunstnere og kulturaktører fra Sápmi og Kalaallit Nunaat. Frem for udelukkende at teoretisere over begrebet dekolonisering har det gennem hele forløbet ligget os på sinde at lade de stemmer, der i en lang årrække har været undertrykt, komme til orde. Det gjorde de i løbet af seminaret, hvor de indbudte kunstnere og forskere formåede at opløse grænserne mellem fortid og nutid og etablere et fælleskulturelt resonansrum.

¹ Harald Gaski - Aage Solbakk (doaim.): Jođi lea buoret go oru., ČálliidLágádus 2003 / Harald Gaski (red.): "Tiden er et skip som ikke kaster anker - samiske ordtak., ČálliidLágádus 2004 / Harald Gaski (Hrsg.): "Die Zeit ist ein Schiff, das nie vor Anker geht. Saamische Sprichwörter., ČálliidLágádus 2007

² Ibid.

Politik und Gesellschaft

Elisabeth Berg

2.1 Grønland – En innføring

2.2 Representasjonen av samer

2.3 Grønlands kulturer

2.4 Sametinget

2.5 Grønland på vej mod suverænitet og autonomi

2.6 Nordisk politisk samarbeid og samene

2.7 På tværs af iskappen - Alfred de Quervains pionerekspedition over Grønlands iskappe i 1912

2.8 Hvad vil et skiftende klima betyde for Grønlands dekolonisering?

2.9 Fiskeri i Grønland

2.10 Hvordan jeg begynte å se på samene

Mas amas diehtá maid oarri borrá

Hvordan kan en fremmed vite hva ekornet spiser? "Et annet menneske kan ikke vite hva jeg tenker. Ble brukt av samen til å kommentere nordmannens manglende forståelse av samisk livsform og væremåte."¹

Was weiß schon ein Fremder, was das Eichhörnchen frisst? "Ein anderer Mensch kann nicht wissen, was ich denke. Wurde von den Saamen verwendet, um das mangelnde Verständnis der Norweger für die saamische Lebensweise und Wertvorstellungen zu kommentieren."²

Dáčča lea dáčča juohke beaivve

En nordmann er en nordmann hver dag "Samens oppgitte sukk over sine ikke-samiske naboer, dattjaene. Dattja er i og for seg et helt nøytralt begrep om ikke-samiske personer, om nordboeren, men er nok her brukt som en resignert iakttagelse av at det ikke hjelper for samen å prøve å utdanne nordmannen til å forstå. Et interessant ordtak uten fordømmelse, bare en registrering av dype kulturforskjeller."³

Ein Norweger ist jeden Tag ein Norweger "In der saamischen Version steht "dáčča" für Norweger, ursprünglich ein völlig neutraler Begriff für Nicht-Saamen oder Skandinavier allgemein im Saamenland. Mit diesem Sprichwort wird jedoch resigniert zur Kenntnis genommen, dass es müßig ist, Verständnis von den skandinavischen Nachbarn zu erwarten."⁴

¹ Harald Gaski - Aage Solbakk (doaim.): Jođi lea buoret go oru., ČálliidLágádus 2003 / Harald Gaski (red.): "Tiden er et skip som ikke kaster anker - samiske ordtak., ČálliidLágádus 2004 / Harald Gaski (Hrsg.): "Die Zeit ist ein Schiff, das nie vor Anker geht. Saamische Sprichwörter., ČálliidLágádus 2007

² Ibid.

³ Ibid.

Grønland – En innføring

Christian Forrer

Grønland er den største øya i verden og sammen med Færøyene hører det til det danske kongeriket

Det grønlandske flagget, 2013, Jeffrey Connell (IceKarma) [Public domain] via Wikimedia Commons

Kart over Grønland, 2011, Eric Gaba (Wikimedia Commons user Sting) CC BY-SA 3.0

Grønlandsk historie

I vikingtida (cirka i det 9. århundre) ble Grønland kolonisert av Island. På øya levde det allerede mennesker, Inuitene. I det 15. århundre døde den nordiske befolkninga på Grønland ut, men årsakene er fremdeles uklare. Arkeologiske funn viser bare at kolonialistene forsvant. Den innfødte befolkningen døde ikke og levde videre til nordmenn kom på et senere tidspunkt.

På slutten av det 13. århundret ble Grønland og Island innlemmet i det norske kongeriket, og dermed, siden Norge var en del av Danmark, også deler av det danske kongeriket. Men interessen for øya var liten og Grønland hadde ingen kontakt før nordmenn bosatte seg i det 18. århundre.

I 1721 kom det en ekspedisjon med misjonæren Hans Egede (1686-1758). Han ville kartlegge landet og han fant ut at ingen skandinavere levde lenger på Grønland, bare Inuitene. Med denne misjonen startet en nye oppdagelse av øya og det kom igjen nordmenn til Grønland for å bo. Flere misjonærer kom og «kultiverte» den innfødte befolkninga med kristendommen og med innføring av skriftspråk.

Det danske kongeriket 1780, 2011, User:Derfel73User:cthuljewUser:Kasper_Holl [Public domain], via Wikimedia Commons

I den 2. verdenskrigen forandrer Grønlands rolle seg og landet blir viktig. Amerikanerne kommer med moderne teknologi. Grønland blir kjent internasjonalt og interessen fra andre land øker på grunn av mange råstoffer.

Etter verdenskrigen interesserer Danmark seg igjen for kolonien sin og starter utbyttinga av landet. På Grønland starter en nasjonal bevegelse som vil oppnå likestilling, men øya søker ikke uavhengighet. Grønlenderne krever stemmerett som dansker.

Det internasjonale spørsmålet er hva som skal skje med Grønland. I 1954 blir øya en integrert del av Danmark, og Nord- og Sørgrønland likestilte embeter i moderlandet. Men Grønland er fortsatt del av Danmark og får ingen særrettigheter. To grønlendere representerer øya i det danske parlamentet og det danske språket blir etablert på øya. Den koloniale innflytelsen blir styrket.

I 1950/60 gror det opp en uavhengighetbevegelse på Grønland fordi Danmark blir medlem av den europeiske union, hva øya ikke vil være med på. Alle grønlenderne stemmer mot medlemskapet men det er et lite folketall sammenliknet med Danmark. Befolkninga er bekymret for at fiskerettighetene rundt øya blir tangert. Ved denne tiltredelsen styrkes uavhengighetbevegelsen og i 1972 blir musikkgruppen Sumé opprettet. Bandet er det første som synger på grønlandsk. På cd-coveret ser man en grønlender som dreper en viking. Det står symbolisk for et sterkt land og for grønlendernes uavhengihetsønske.

Tresnitt av Aron fra Kangeq som Sumé brukte for cd-coveret sitt, 2014, CC https://commons.wikimedia.org/wiki/File:GR_page43_(No21).jpg

Bildet retter seg klart mot kongerike Danmark og det blir stor opphisselse rundt musikgruppen. Grønlenderne merker at de har sin egen identitet. De har et annet språk og de ser annerledes ut. Folket erkjenner at de har en annen bakgrunn og vil befri seg fra mindreverdighetsfølelsen.

I 1979 får Grønland autonomistatus. Fra nå får Grønland ansvar for innenrikspolitikken, mens Danmark representerer øya internasjonalt. Dette «<Hjemmestyre» betyr også at Grønland kan ha egen statsminister.

I 1987 åpner Grønlands første universitet som heter Hisimatusarfik.

I 2009 kommer autonomirettigheten under betegnelsen «Selvstyreordning». Dermed blir grønlenderne likestilt med danskene. I paragraf 21 står det at landet kan erklære seg selv uavhengig. men til i dag har ikke Grønland benyttet seg av denne muligheten. Et annet punkt er at grønlandsk erstatter dansk som embetsspråk.

Den grønlandske hovedstaden Nuuk, No machine-readable author provided. Pcziko assumed (based on copyright claims). CC BY-SA 3.0

Språket

Det grønlandske eskimo-aleutiske språket (eller Kalaallisut) er ikke beslektet med de andre skandinaviske språkene. Cirka 60'000 mennesker snakker dette språket. Siden denne språkgruppen er veldig liten (ennå mindre enn Island), har grønlandsk litteratur lenge vært oversatt til kolonialspråket dansk. I dag blir bøkene oversatt til engelsk.

Skilt på kalaallisut og dansk https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Kalaallisut-noentry-sign-home-rule.jpg, Algkalv [Public domain], 2008

Representasjonen av samer

Katja Jungo

Det følgende bidraget beskriver representasjonen og „Othering“ av det samiske folket ved hjelp av den vestlige kolonimakten. Det viser spesielt til fremstillingen av den samiske religionen på 1700-tallet. Ved hjelp av et bilde fra den vestlige illustratøren Jan Luyken fra 1682 vil texten vise to motsatte strategier som ble benyttet til å underlegge samene. De to strategiene er innlemmelse og eksklusjon.

Det samiske folket har allerede i lang tid bebodd den nordlige delen av Skandinavia. Ved vandring og vid spredning av det samiske folket i områder som inkluderer de nåværende statene Norge, Sverige, Finland og Russland, har kontakten med andre befolkningsgrupper allerede bestått lenge. „Kontaktsone“ beskrives av Mary Louise Pratt som følger: «social spaces where cultures meet, clash, and grapple with each other, often in contexts of highly asymmetrical relations of power, such as colonialism, slavery, or their aftermaths as they are lived out in many parts of the world today» (Pratt 1991: 34). Derfor vek den gjensidige handelen allerede snart for et avhengighetssystem; den samiske befolkningen fikk forpliktelser ovenfor herskeren. Disse inkluderte dengang først og fremst avgifter. På dette tidspunktet hadde man likevel ikke enda trukket grenser. Det betydde at samer delvis var anmodet fra flere herskere om å skatte. Avgiften var en del av underkastelsesstrategien, noe som kolonimakten supplerte med misjonering av samene som hadde en annen tro. Etter nasjonsbyggingen ble misjonen forsterket enda mer. Målet av kolonimaktene var å kvitte seg med sjamanisme og å omvende den samiske befolkningen til kristendommen. For å oppnå målet ødela de hellige steder og kulturelle ting eller de profanerte ting ved å bruke dem i en annen kontekst. Men de brukte også en assimileringspolitikk. Denne tilpasningsprosessen førte til at mange samer har antatt kulturen og vanene til majoriteten.

Også representasjonen av kolonial „suksess“ spilte en viktige rolle for å oppnå målet til kolonistene. Det kan man erkjenne på bilder, som for eksempel Sámi Baptism av Jan Luyken. Bildet vil oppnå at betrakteren ser og forstår at den samiske befolkningen har antatt vestlige elementer. Bildet vil vise at kolonialiseringen lykkes. Dette har både innflytelse på betrakteren med vestlig perspektiv men også med samisk avstamning.

Spørsmålet „hvem er vi“ og „hvem er de andre“ stilles ved hver sosial kontakt. Det „andre“ oppstår i kontrast med og som motsetning til egen identitet. Man ser seg selv som dominerende gruppe og medlemmene av en annen gruppe blir beskrevet som „forskjellig“ fra den egne gruppen. Å beskrive de „andre“ baserer seg på en konstruksjon som inkluderer den egne sosiale representasjon men også fordommer, klisjéer og diskrimineringer. Individuelle ulikheter blir ignorert og de „andre“ blir beskrevet som enhetlig masse. Det vekker inntrykket av at de ikke er en kompleks gruppe i motsetning til egen gruppe. Det er særskilt kulturelle elementer som blir dratt frem for å forklare atferden og synspunktene til de „andre“, og derfor kan man ikke snakke om sannheter om hvordan de „andre“ virkelig er. Kontrasten som oppstår mellom de to gruppene fører til at den dominerende gruppen føler seg legitimert til å dominere de „andre“. Fra denne kontrasteringen „vi versus andre“ oppstår ytterligere dikotomier som „sivilisert versus vilt“ eller „kristelig versus vantro“.

Beherskelsen av „andre“ kan oppnås ved hjelp av to motsatte strategier. Innlemmelsen oppløser grenser mellom de dominerende og de „andre“. De blir innlemmet ved kolonialiseringsprosesser, tilpasningsprosesser eller nektelse av egen stemme. Eksklusjonen derimot vil bygge opp strengere grenser fordi isolasjonen er målet. Det skal ikke eksistere fellesskap.

Hva betyr det i henhold til Jan Luykens bilde?

Bernard Picart, 1725, en kopi av Jan Luykens Sámi Baptism fra 1682, kilde: https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Ancient_baptism_Nordic_Sami_Lapons_by_Picart_1725.jpg

På bildet ser man en del av ei kirke. Kirken kan bli sett som symbol for kolonimakten. I naturen utenfor kirken ser man flere kvinner som bærer barn på armen. Innenfor kirken finner en barnedåp sted. Å døpe samer kan bli sett som markering av forskjellen mellom samer og kristelige europeere. Men barnedåpen kan også bli sett som eksempel for innlemmelse. Bildet viser en vennligsinnet oppfatning av samene fra europeernes side. Barnedåpen er det kristelige ritualet for å ta opp noen som medlem i kirken, altså som kristen. På bildet ser man det på følgende måte: døren til kirken er åpen og derfor inviterer den folk utenfra til å komme inn. Dessuten går noen samer mot kirken. Prestens holdning virker innbydende. Den samiske kvinnen som kneler foran barnet sitt, ber fromt. Det vekker inntrykket av at samene blir integrert. Å være integrert betyr at samer er likeverdige. Konstruksjonen av samer som vilt, vantro folk viker for bildet av at de ikke er så forskjellige fra europeerne. Men bildet viser også at de kristelige europeerne vil hjelpe samene til å bli kristne - de tror altså at det er best å være kristen i livet. De tror at de bringer kulturen og sivilisasjonen til samene, en tanke som er typisk i kolonihistorien. På bildet ser man forskjellige grupper: på den ene siden samer, på den andre siden presten, hjelperen hans og kirkefolket. Det kommer samer utenfra mens det kristelige samfunnet venter innenfor. I figurativ forstand betyr det at naturen og samene er ute mens kulturen og europeerne er inne. Det innebærer et strikt skille av den samiske verden fra den kristelige verden også i henhold til religionen. I den kristelige verden er det ingen plass for urfolksreligionen.

Bildet av Jan Luyken satser på å formidle tanken at den samiske befolkningen skal bli integrert. Senere viste det seg at de samiske barna fikk et kristelig navn da de ble døpt men at de allerede hadde et samisk navn lenge før det. Et navn som bare er brukt i samiske sammenhenger. Det blir klart at den tilsynelatende lykkede kolonialiseringen ved hjelp av kristianiseringen likevel ikke kunne gripe inn i alle områder av samisk liv. Heisedal Bergesen beskriver denne prosessen som „counter-othering“. Det blir klart at ikke bare den dominerende gruppen har brukt prosessen av de „andre“ men også de som var underlagt.

Referanser: Aamold, Svein / Haugdal, Elin / Angkjaer, Ulla (eds.) (2017): Sámi art and aesthetics. Aarhus: Aarhus University Press, 9-48. Popitz, Heinrich (2006): Soziale Normen. In: Ders.: Soziale Normen. Frankfurt a. M., 61- 75. Pratt, Mary Louise (1991): „Arts of the Contact Zone“, Profession, 33-40.

Grønlands kulturer

Margareth Warburton

Grønland har altid været en region med et hårdt klima og svære livsbetingelser. Arkæologiske spor viser, at der har levet mennesker i Grønland siden cirka 2500 f.Kr. De første bosættere immigrerede fra Nordamerikas fastland, der i dag er Canada. I en første fase etableredes Saqqaq-kulturen i syd og Independence I-kulturen i nord, og det antages, at de to kulturer stammede fra to forskellige grupper af immigranter. Saqqaq-kulturen levede nær kyster og fjorde, og de jagtede en bred vifte af dyr, som spændte fra store hvaler over sæler til fisk, fra rener til fugle, og de samlede også bær. De gjorde også brug af den dengang endnu uberørte drivtømmer, der havde akkumuleret sig hen over de foregående årtusinder. Saqqaq-kulturen overgik til Greenlandic Dorset omkring 800 f.Kr., og er derfor den længstvarende af Grønlands kulturer.
Independence I-folket levede for det meste fjernere fra kysten i mere beskyttede områder. De jagtede moskusokser, sæler, ræve, trækfugle og isbjørne og, hvor der var færre moskusokser, også hvalrosser. I Nordgrønland forsvandt kulturen omkring 1800 f.Kr., mens den overlevede i Nordøstgrønland til 1300 f.Kr.
Omkring 800 f.Kr. blev Norden endnu engang befolket af Independence II-kulturen, der i dag anses som identisk med Early Dorset-kulturen, der også kendes som Greenlandic Dorset.¹ Forskellene mellem folkene, der boede i nord og syd, opstod på grund af tilgængelige ressourcer som dyr og planter eller flintesten til værktøj. Norden og nordøsten havde mindre fordelagtige levevilkår og handlede ikke med de sydligere regioner. Efter omkring 450 år forsvandt nordfolkene, mens den sydlige kultur endnu bevaredes i 350 år. I varmere faser blev jagten på havpattedyr sværere, fordi jægere fangede dyr ved deres åndehuller i havoverfladens isark. Varmere temperaturer førte dengang og nu til reduktion af dens is, så dyrene ikke længere har brug for åndehuller i isen.
Hvad fulgte efter var en pause i nye bosættelser frem til 750 e.Kr., hvor en ny gruppe immigrerede fra Nordamerikas fastland og befolkede den nordvestlige del af Grønland. De hørte til Late Dorset-kulturen, var kompetente flintemagere, brugte sten og jagtede primært havpattedyr. Udvekslingsnetværket var vældigt omfattende og strakte sig til øer i dagens canadisk-arktiske øgruppe såvel som norddelen af Hudson Bay. Omkring 1200 e.Kr. handlede de også med den nyligt ankomne Thule-kultur, der kom fra Nordamerika. Den nye kultur spredte sig og etablerede sig rundt om i Grønland. Norske bosættere mødte dem i det 10. århundrede og danske i det 18. århundrede.
Siden da er en ny kategori af bosættere migreret til Grønland: Forskere. Hans Egede grundlagde allerede i 1720-erne en dansk koloni², og fra begyndelse af det 20. århundrede er arkæologer rejst til Grønlands kyster for at udforske dets fortid; de fleste fra Danmark, Norge eller USA. Da Grønlands Universitet endnu ikke har en arkæologisk afdeling, skal grønlandske studerende læse i udlandet, og arkæologi tiltrækker ikke så stor en gruppe af studerende som for eksempel jura.
Efter etableringen af Grønlands hjemmestyre åbnede mange kommuner lokale museer. I takt med at den generelle interesse for Grønlands historie er vokset, har disse museer arbejdet sammen med Grønlands nationalmuseum og danske institutioner med at organisere udgravninger og undersøgelser.
En anden forskergruppe søger mod udvalgte koordinater på den brede og tykke is. Selv om det udgør logistiske udfordringer, finder klimatologer steder, hvor iskerneboringer kan give en optegnelse over jordens tidligere klima. Sneen er deponeret i forskellige lag, og hvert lag har aflejret de forskellige koncentrationer af gasser på det pågældende tidspunkt. Fra år med usædvanlige vulkanudbrud kan vulkanens aske findes og give yderligere bevis for udbruddets omfattende virkning. Kernerne tillader analyser af det tidligere klima og kan hjælpe med at forudsige, hvad der kommer til at ske fremover. Iskernen blev genoprettet under Greenland Ice Sheet Project i 1993 efter fem års boringer og er særligt imponerende. I dag bruger forskere fortsat denne 3053.44 m lange klimaoptegnelse som datakilde. Temperaturdiagrammet viser de rekonstruerede bjergtoptemperaturer baseret på iskernen.
I fremtiden vil de internationale forskerhold få flere og flere ansatte fra Grønland. Derudover planlægger de unge arkæologer, Michael Nielson og Mari Kleist, at udgive deres resultater på grønlandsk.

¹ Dorset-kulturen er delet mellem tre perioder: Early Dorset, 900 – 300 BC; Middle Dorset, 300 BC – 500-600 AD; Late Dorset, 400-500 – 1500 AD. I Grønland bare Early Dorset og Late Dorset er præsent.

² Hans Egede beskrives som første arkæolog, fordi han har udført forsknisarbejde i Hvalsey kirkeruinen fra Erik den Rødes tid.

Afbildning 1: Grønlands kulturer over tid (kilde: https://eng.geus.dk/explore-geology/learning-about-geology/explore-ilulissat-icefjord/the-land-of-the-icefjord-people/, hentet: 15.04.2019)

Afbildning 2: Grønlands isark med GISP2 (kilde: https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/9/98/Greenland_ice_sheet_AMSL_thickness_map-en.png, hentet: 15.04.2019)

Afbildning 3: Rekonstruerede bjergtoptemperaturer (kilde: https://www1.ncdc.noaa.gov/pub/data/paleo/reconstructions/kobashi2017/kobashi2017greenland.txt, hentet: 15.04.2019)

Sametinget

Enya Sterren, Lukas Imark

A. Etablering

Sameting finnes i Finland, Sverige og Norge. Det første sametinget ble etablert i Finland den 9. november 1973. I begynnelsen var det et samisk parlament og i mars 1996 ble dette parlamentet et sameting (eller sámediggi på samisk).

Norge var det andre landet som etablerte et sameting. Den 12. juni 1987 vedtok det norske parlamentet en lov om å innføre et sameting. 1989 fant det første møte til det norske sametinget sted. Det har 43 medlemmer som blir valgt av det samiske folket i Norge.

Dessuten har Sverige et sameting og på Kolahalvøya er det en representativ forsamling for samene i Russland. Det er ikke anerkjent av den russiske staten.

Sametinget fra lufta Av Jan Helmer Olsen/Sametinget pressebilde. https://www.samediggi.no/var/site/storage/images/_aliases/reference/3/9/1/2/12193-1-eng-GB/sametingetluftfoto.jpg

B. Funksjon og organisasjon av det norske sametinget

«Plenum

Sametingets plenum, bestående av representanter valgt for fire år av gangen gjennom sametingsvalg, er tingets øverste myndighetsorgan. Vanligvis avholdes plenumsmøter fire ganger i året. […]

Plenumsledelsen

Dette organet består av fem sametingsrepresentanter som velges av plenum. Plenumsledelsen innkaller og leder plenumsmøtene. Organet har ellers til funksjon å blant annet utpeke deltakere og representanter til møter og konferanser hvor Sametinget skal være representert. […]

Sametingspresidenten og sametingsrådet

Sametingsrådet utpekes av presidenten fra Sametingets plenum. I de tilfellene hvor samtingspresidenten må ha en konstellasjon av flere grupper i ryggen for å bli valgt, har saksgangen i praksis vært slik at ulike partilister forhandler for å komme fram til en avtale om å danne "regjering". […]

Komiteer og utvalg

Alle sametingsrepresentanter er medlem av en fagkomité som arbeider med en bestemt type saker. Komiteene kommer sammen før møtene i plenum avholdes, og gir innstilling på saker til plenum.» (https:snl.no/sametinget; siste sjekk: ellevte august 2019)

C. Partiene

I valgperioden 2017-2021 er følgende 12 partier og lister representert på sametinget:

Arbeiderpartiet er et norsk sosialdemokratisk parti. Partiet ble stiftet for å organisere arbeidstakere og fagbevegelsen til kamp for et mer rettferdig, og sosialistisk samfunn.

Norske Samers Riksforbund (NSR) er den største samiske organisjonen i Norge. NSR driver aktivt kultur-, samfunns- og opplysningsarbeid gjennom sine lokallag/sameforeninger, og stiller til valg til Sametinget. NSR er en partipolitisk og religiøst uavhengig organisjon.

Norske Samers Riksforbund og Samefolketsparti (fellesliste)

Andre: Samefolkets parti (SfP), Senterpartiet, Àrja, Kautokeino, Flyttsamelista, Fremskrittspartiet (Frp), Nordkalottfolket, Høyre, Åarjel-Saemiej Gïelh.

D. Betydning for samisk selvfortåelse

Sametinget bryr seg om mange områder som er viktige for samene: språk, kultur, opplæring og læremidler, næring, helse og sosial, miljø, areal og kulturvern, internasjonalt arbeid, barnehage og likestilling. Dessuten har det et bibliotek med samiske bøker.

E. Sammenligning med andre sameting i Norden

kilder: ellevte august 2019

www.sametinget.no

www.sametinget.se

www.samediggi.fi

Grønland på vej mod suverænitet og autonomi

Pernille Meier und Jonas Niederberger

Med den norske præst Hans Egedes ankomst til Grønland i 1721 begyndte en periode med dansk indflydelse og kolonisation i Grønland, som siden fik langvarige konsekvenser for grønlændernes liv og landets suverænitet. De danske bosætteres formål var dels at konvertere inuitbefolkningen til kristendommen og dels at generere indkomster til den danske statskasse, hvilket blev opnået gennem et monopol på handel med inuitjægerne. Selvom sidstnævnte indtægter for den største del udeblev, er den økonomiske interesse bibeholdt frem til i dag i håb om at få adgang til de råstoffer, som endnu ligger under isen.

I kolonitidens Grønland eksisterede der et klart hierarki i det grønlandske samfund. Den danske overklasse bestemte de politiske og økonomiske vilkår og følte sig samtidig ansvarlig for skolevæsenet. Inuitbefolkningen blev derimod set som andenrangsborgere og levede for det meste af jagt. I løbet af tiden dannede der sig en ny klasse, bestående af mennesker med både grønlandske og danske rødder. Denne nye, tosprogede gruppe synliggjorde nye spørgsmål om grønlandsk og dansk identitet, og med dem kom også en forhåbning om ligestilling.

Det var dog først i begyndelsen af det tyvende århundrede, at der begyndte at komme bevægelse i det stærkt hierarkiske samfund. Med reformen af dansk kolonistyre i 1908 oprettedes der to landsråd, som kunne stille forslag og udtale sig over for de danske myndigheder. Disse havde dog ikke noget tilhørsforhold til politiske partier og beskæftigede sig for det meste med lokale anliggender. Samtidig samlede Grønlandsloven fra 1908 og dets revision i 1912 ledelsen af Grønland under en enkel leder. Fordi efterspørgslen på skind og kød uden for Grønland sank, mens den grønlandske befolkning blev ved med at vokse, skiftede det økonomiske fokus til udviklingen af en lokal fiskeindustri og fåreavl for at kompensere for socioøkonomiske uligheder. Dette blev understøttet af landsrådene, selvom deres begrænsede midler betød langsom vækst.

I 1933, efter en lang retssag mod Norge ved Den Internationale Domstol i Haag, fik Danmark udvidet sin suverænitet til hele Grønland. Dette afsluttede en langvarig proces af international anerkendelse, der startede med salget af de Vestindiske Øer til USA til gengæld for deres accept af Danmarks krav til Grønland. Med tyskernes besættelse af Danmark i 1940 blev kontakten mellem Grønland og Danmark afbrudt, hvilket fik de danske landsfogeder til at henvende sig til USA for at undgå, at dansk suverænitet over Grønland skulle gå tabt under en tysk, en præventivt engelsk eller canadisk besættelse. Dette ledte til Grønlandstraktaten i 1941 og oprettelsen af amerikanske militærbaser på Grønland.

Efter Anden Verdenskrigs afslutning i 1945 og opløsningen af mange kolonidømmer under den anden demokratiseringsbølge kom også Danmark under pres for at løsne Grønlands koloniale bånd. Efter krav fra det grønlandske landsråd og forhandlinger og kritik fra embedsmænd i både Danmark og Grønland, kulminerede dette i 1953 med optagelsen af Grønland i Rigsfællesskabet. Dette betød, at den danske stat fra nu af støttede dannelsen af et moderne velfærdssamfund, mens Grønland skulle generere flere indtægter igennem den private sektor. Samtidig kunne Danmark således bevare kontrol over Grønland uden at blive set som kolonimagt udefra.

I modsætning til Færøerne, som havde etableret selvstyre, fulgte Grønland med Danmark ind i det Europæiske Fællesskab (EF) i 1973. Dette skete mod grønlændernes vilje, da de havde stemt imod en indtrædelse. Grønlands ønske om hjemmestyre blev imødekommet i 1979, og det førte i 1985 til, at Grønland som eneste land trådte ud af Fællesmarkedet. Med udtrædelsen fik Grønland, ligesom Norge, Island og Færøerne, mere autonomi i fiskesektoren.

Det nye Grønland, som siden 2009 har fået selvstyre, er nu kun et skridt fra at være fuldt selvstændigt. Grønlands identitet baserer sig dog ikke kun på uafhængighed fra sin gamle kolonisator. Den grønlandske kultur, sproget og det tætte forhold til naturen og jagten udgør også en vigtig, hvis ikke den vigtigste, del af den grønlandske identitet.

Grønlands forbindelse til Danmark udnyttes til at drage fordel af den danske forhandlingsbase og samtidig konsolidere områdets selvbestemmelse. Igennem Danmark har Grønland tilgang til EU, hvilket giver adgang til forhandlinger om fiskeri og økonomisk støtte. Samtidig bruger Grønland også den danske platform i forhandlinger med USA og Canada. Med en ny generation af indfødte diplomater har Grønland nu også greb om tøjlerne på udebane. Som et land med mange råstoffer, som endnu ligger uopdagede under grønlandsisen, er der gode udsigter til at blive et selvstændigt land. Hvis Danmark ikke hjælper til i denne proces, vil landets status lide knæk i international sammenhæng.

For at Grønland kan blive uafhængigt skal landet være selvforsørgende og ikke længere have behov for at modtage det danske bloktilskud. Den nye grønlandske regering har lovet at indlede reformer, så landet kan nå sit mål. Når Grønland bliver selvstændigt, vil landet ikke længere leve på klods.

Afbildning 1: Bloktilskud i forhold til BNP. Kilde: Økonomisk redegørelse 2018 (Naalakkersuisut/Government of Greenland).

I denne graf kan vi se, at andelen af bloktilskuddet målt i forhold til BNP er blevet mindre i de sidste par år. Turisme, fiskeri og råstoffer er de tre store dele af den grønlandske økonomi. Grønlands håb beror på deres mange og værdifulde mineraler, f.eks. guld, uran og olie. Især fordi indkomsten fra disse råstoffer er den eneste måde at minimere det danske bloktilskud på. Derfor forsøger Grønland at blive et attraktivt land for investorer.

Et skridt på vejen har været implementeringen af loven om bygge- og anlægsarbejder ved storskalaprojekter. Efter ikrafttrædelsen af selvstyret i 2009 var reguleringen af immigrationen fortsat Danmarks opgave. Det gjorde det kompliceret at få udenlandsk arbejdskraft til Grønland. Med den nye lov får udlændige, der er ansat i disse storskalaprojekter, nemmere adgang til Grønland i konstruktionsfasen. Ud over dette har udenlandske arbejdere ret til at være medlem af en grønlandsk fagforening, en udenlandsk fagforening eller ikke at tilhøre nogen fagforening. Grønland forventer, at alle udenlandske ansatte har acceptable arbejdsvilkår. Deres løn skal for eksempel være på højde med den grønlandske mindsteløn.

Opdelingen af kompetenceområderne har stor indflydelse på investeringerne i dag. Danmark overvåger de fleste udenrigsanliggender, derunder BIT (engl. bilateral investment treaty). Selvom Danmark regerer over hele riget i udenrigsanliggender, må Grønland ikke gøre brug af deres BITs og må derudover ikke indgå egne aftaler. Hvis de havde egne aftaler, så ville det skabe mere stabilitet for investeringer i Grønland. I den nuværende situation uden aftaler, er udenlandske investorer kun beskyttet af almindelig international lovgivning, som f.eks. Verdenshandelsorganisationens (WTO) vejledninger. Denne mellemposition skaber en vis uforudsigelighed om Grønland som investeringspartner, fordi virksomheder under disse vilkår ikke har noget at holde sig til.

Et andet problem i forbindelse med opdelingen af kompetenceområderne opstår omkring uran. Grønland påstår, at uran falder under grønlandsk jurisdiktion, fordi det er en mineralressource. Men danskerne siger, at det falder under dansk jurisdiktion, på grund af anvendelsen af uran. Især fordi de er bange for, at utroværdige organisationer får adgang til uran. Uran bliver brugt til kernefusion i atomkraftværker og til atombomber. Derfor mener Danmark, at reguleringen af uran er en opgave for det danske forsvarsministerium og ikke hører under det grønlandske departement for råstoffer.

Kilder

Litteratur

Grønlands Historie: http://danmarkshistorien.dk/leksikon-og-kilder/vis/materiale/groenland/

Den Store Danske: http://denstoredanske.dk/Geografi_og_historie/Grønland/Grønlands_samfund,_kultur_og_historie/Grønland_(Historie)/Grønland_(Historie_-_1500-1721)

Lov om Grønlands selvstyre: https://naalakkersuisut.gl/~/media/Nanoq/Files/Attached%20Files/Naalakkersuisut/DK/Selvstyre/Lov%20om%20Grønlands%20Selvstyre.pdf

Økonomiske redegørelse 2018:

Ulfbeck, V. (2016). Responsibilities and Liabilities for Commercial Activity in the Arctic: The Example of Greenland. London: Routledge.

Gad, Ulrik P. (2014). Greenland: A post-Danish sovereign nation state in the making. Cooperation and Conflict, 49(1), 98–118.

Billedoversigt

Bloktilskud i forhold til BNP:

https://naalakkersuisut.gl/~/media/Nanoq/Files/Publications/Finanser/Okonomisk%20Redegorelse%202018%20Dan%20A4.pdf

Nordisk politisk samarbeid og samene

Eva Klaper

Siden 1971 eksisterer det forskjellige former av organisert internasjonalt nordisk samarbeid. Det Nordiske Rådet og det Nordiske Ministerrådet danner rammen som omfatter Norge, Sverige, Danmark, Finland, Island, Åland, Færøyene og Grønland. Det Nordiske Rådet er sammensatt av nasjonale politikere som blir valgt i hvert eneste medlemsland. De som kan stille til valg må være politikere i sitt eget land, i Norge må de være Stortingsrepresentanter. Det Nordiske Rådet og Ministerrådet har en politisk oppgave og er opptatt av politikk-emner som klimaendringer, digitalisering, helse, osv. men er også økonomisk og kulturelt forankret. Allerede før 1950-tallet fantes forskjellige samiske landsforbund og samevenn-foreninger i Norden og de organiserte en første Samekonferanse i 1953. Konferansen resulterte i forberedelsen av et Sameråd som ble etablert på den andre Samekonferansen i Karasjok i 1956. Allerede på denne tida var Samerådet et internasjonalt samarbeid mellom de nordiske landene. Temaer som ble behandlet var politiske, men også kulturelle og sosiale. I begynnelsen satt samer og ikke-samer i Samerådet og det tok tid før Samerådet ble helt samisk i begynnelsen av 1970-åra. I dag har det Nordiske Rådet 87 valgte medlemmer fra Danmark, Finland, Island, Norge, Sverige, Færøyene, Grønland og Åland. Samerådet fikk det Nordiske Rådet til å ta opp spørsmål om samelovgiving i de forskjellige nordiske land i 1959. Målet var at samelovene ble mer ensartet og selvfølgelig var samarbeidet mellom de to rådene en velkommen støtte av Samerådet i offentligheten. Senere støttet det Nordiske Rådet også ønskene om at de nordiske landene skulle bevilge penger til Samerådet. Det vil si at det Nordiske Rådet godkjenner urbefolkningen i Norden, men også at samene ikke har spesielle rettslige fordeler innenfor det Nordiske Rådet. Sametinget har ikke rett til å stille representanter til det Nordiske Rådet hvis de ikke også er representanter i deres nasjonale parlament. Samene, Sapmi eller samiske saker er av og til nevnt i publikasjoner utgitt av det Nordiske Rådet, men bare i en større kontekst.

Kilder

Tveterås, Frode, Arntsen, Trude og Jernsletten, Regnor Jernsletten: Samisk kunst- og kulturhistorie. Vett&Viten AS 2002. https://www.norden.org/no

På tværs af iskappen – Alfred de Quervains pionerekspedition over Grønlands iskappe i 1912

Ulrike Kastrup

Introduktion

I 2012 blev 100-års jubilæet for den schweiziske Alfred de Quervains legendariske ekspedition over Grønlands indlandsis fejret. I anledning af dette jubilæum afholdt focusTerra, det geovidenskabelige forsknings- og informationscenter på ETH Zürich, en udstilling om de Quervains ekspeditioner. En central del af udstillingen var fotos fra årene 1909 og 1912. På disse fotos er talrige inuitter afbildet. Deres omfattende viden om kunsten at overleve under arktiske forhold førte ekspeditionerne til succes. Initiativet til udstillingen kom fra danskeren Erik Torm, en pensioneret skoleleder, der nu arbejder for Uummannaq Polar Institute i Grønland på basis af hans faglige specialviden inden for historie, kulturhistorie og kunst. Erik ønskede at bruge de unikke billeder til at nævne de mange inuitter, som på afgørende vis understøttede ekspeditionerne. Der er otte personer, som er blevet identificeret af besøgende på udstillingerne i Grønland og Danmark.
Det er svært at bevise, hvorvidt udstillingen direkte har bidraget til dekolonisering. Men det har gjort indtryk på nogle danskere og også på enkelte blandt et internationalt publikum, at udstillingen så stærkt fik understreget, at ekspeditionerne med de Quervains egne ord ”ikke havde kunnet lade sig gennemføre uden de lokales viden og hjælp”. Det er vigtigt at betone dette, da det fortsat er svært for mange grønlændere at rejse sig efter den danske kolonisering, fordi den var med til at undertrykke inuitternes traditionelle tænkning og kultur. Det skete ”i den bedste mening”, men – som generel betragtning – gjorde den befolkningen uselvstændig og på nogle måder nedbrød den også tilliden til egne evner. Men der var også allerede dengang undtagelser som inuken Karen, der var uundværlig for de Quervains ekspedition i 1909! Dekoloniseringsprocessen foregår stadig.

Afbildning 1: Karen i Uummannaq, 16. august 1909, Foto: Arnold Heim, ETH-Bibliothek Zürich, Bildarchiv

Schweiziske Grønlandsekspedition 1912

For mere end hundrede år siden i 1912 ledte den schweiziske meteorolog og polarforsker Alfred de Quervain et team, der for første gang krydsede den grønlandske iskappe fra vest til øst. I løbet af denne episke rejse blev der registreret en stigningsprofil af iskappen, som stadig bruges som reference for nuværende forskning som f.eks. klimaforandring i Arktis.
Krydsningen var en banebrydende præstation og markerer udgangspunktet for en stigende tilstedeværelse af (schweiziske) forskere i Arktis. Basen for ekspeditionen var allerede blevet grundlagt på de Quervains første ekspedition til Grønland i 1909. Under denne tur gennemførte han meteorologiske observationer og geodetiske målinger på kystgletsjerne. Det skyldtes også den lokale befolknings store støtte, at begge ekspeditioner blev så stor en succes.

Rejsestationer

Rejseplan for de Quervains ekspedition i 1912. Kort: De Quervain: Quer durchs Grönlandeis (München 1914)

Afbildning 3: Forberedelse i Sarfannguaq, maj 1912, Alfred de Quervain (formentlig), ETH-Bibliothek Zürich, Bildarchiv

Sarfannguaq, maj 1912 Forberedelse i syd

Træning i vindsurfing med en Nansen-slæde i Kangerlussuaq Fjord nær bosættelsen af Sarfannguaq. Fra venstre: To grønlændere, ingeniør Karl Gaule, arkitekt Roderich Fick. Billedet er formentlig taget af Alfred de Quervain.

Afbildning 4: Få arktisk knowhow i Tasiusak, 12. august 1909, Foto: Arnold Heim, ETH-Bibliothek Zürich, Bildarchiv

Tasiusak, 12. august 1909 Få arktisk knowhow

Mange i lokalbefolkningen hjalp Alfred de Quervains forberedelser til hans første ekspedition i 1909, hvorfra 1912-ekspeditionen gav gode resultater. Fra venstre: Andreas Andreasen, Alfred de Quervain (begge siddende), Beate og Hans, Karen, Emil Baebler, Therkelsen og ellers ukendte deltagere. Grønlænderne på billedet var alle assistenter under 1909-ekspeditionen. Foto: Arnold Heim

Afbildning 5: Ataa Sund – Rejser mod nord, 10. juni 1912, Foto: Alfred de Quervain, ETH-Bibliothek Zürich, Bildarchiv

Ataa Sund, 10. juni 1912 Rejser mod nord

Den 1. juni fortsatte rejsen nordpå til Ilulissat ombord på skibet "Fox" og videre til Ataa Sund, hvor vanddybderne tillod landing. Foto: Alfred de Quervain

Afbildning 6: Eqi (de Quervains Havn), Ataa Sund, 10. juni 1912, Foto: Ukendt, ETH-Bibliothek Zürich, Bildarchiv

Eqi (de Quervains Havn), Ataa Sund, 10. juni 1912 Sikker opankring

Ekspeditionen landede lige syd fra Eqi Glacier og gav stedet navnet "Dr. de Quervains Havn". De Quervain sidder øverst. Fra venstre: Fick, Stolberg, Gaule, Mercanton, i.k., Jost, i.k., i.k., Hössli (med hue), i.k., i.k., i.k. De Quervains Havn, Eqi, Ataa Sund, juni 1912. Foto: Ukendt

Afbildning 7: Losse i Nunap Killingia, 11. juni 1912, Foto: Alfred de Quervain (formentelig), ETH-Bibliothek Zürich, Bildarchiv

Nunap Killingia, 11. juni 1912 Losse

De første uger under 1912-ekspeditionen blev indledt med fælles aktiviteter på det isfrie kystområde og losningen af skibet. Jost, Fick og Hössli på vej fra Quervains havn til iskappen. Foto: Alfred de Quervain, formentelig.

Afbildning 8: I Nunap Killingia: Opstigning til iskappen, juni 1912, Foto: Ukendt, ETH-Bibliothek Zürich, Bildarchiv

Nunap Killingia, juni 1912 Opstigning til iskappen

Den 19. juni begyndte de Quervain og hans mandskab den svære opstigning til iskappen. Alfred de Quervain skiløb (højre) ved en gletscherspalte på Eqi-gletsjeren. Foto: Ukendt

Afbildning 9: Iskappen: Krydsning af iskappen, juni 1912, Foto: Alfred de Quervain (formentelig), ETH-Bibliothek Zürich, Bildarchiv

Iskappen, juni 1912 Krydsning af iskappen

Anden dag på isen: Grønlænderne Jens, Emil, Jost og Mercanton fra Ilulissat sluttede sig til ekspeditionen i løbet af de første dage. Til venstre: de Quervain og Hössli. Foto: Alfred de Quervain, formentlig.

Afbildning 10: Lejrplads 21, 13. juli 1912, Foto: Ukendt, ETH-Bibliothek Zürich, Bildarchiv

Lejrplads 21, 13. juli 1912 Højeste punkt på iskappen

På lejrpladsen 21 nåede ekspeditionen det højeste punkt under deres krydsning af iskappen med en højde på 2510m. Fra venstre: Hössli, Fick, Gaule, de Quervain. Foto: Ukendt

Afbildning 11: Grønlands iskappen, juli 1912, Foto: Ukendt, ETH-Bibliothek Zürich, Bildarchiv

Grønlands iskappen, juli 1912

Alfred de Quervain udfører vindmålinger under sin grønlandske iskrydsning. Foto: Ukendt

Afbildning 12: Sikker ankomst i Ammassalik, 01 august 1912, Foto: Ukendt, ETH-Bibliothek Zürich, Bildarchiv

Ammassalik, 01 august 1912 Sikker ankomst

Efter fem uger med trængsler på iskappen nåede ekspeditionen iskanten og gik ned til bugten til et udpeget depot, hvor de sendte røgsignaler op til at blive afhentet i kajakker. Foto: Ukendt

Kilder

På tværs af iskappen - Et århundrede af schweizisk forskning i Grønland

Specialudstilling i [focusTerra http://www.focusterra.ethz.ch] – det geovidenskabelige forsknings- og informationscenter i ETH Zürich. 14. juni - 21. oktober 2012

Fotos: ETH-Bibliothek Zürich, Bildarchiv Erik Torm, personlig meddelelse, april 2019

Grafik: Büro Haeberli, Visuelle Kommunikation, Zürich

Hvad vil et skiftende klima betyde for Grønlands dekolonisering?

Teresa Steffenino

Da klimaforandringer påvirker menneskehedens liv over hele verden, bliver løsninger og måder at klare de nye forhold på til stadighed mere og mere vigtige. Denne proces har fået navnet tilpasning, defineret som "processen med justering til det faktiske eller forventede klima og dets virkninger. […] I nogle systemer kan menneskelig indgriben lette tilpasningen til det forventede klima og dets virkninger"¹. Det er vigtigt at fokusere på et samfunds sårbarhed for at kunne hjælpe det med at skabe robusthed: En løsning på aktuelle udfordringer vil forhindre, at de forværres på sigt. Hvad betyder det for Grønland, og hvad har klimaændringer at gøre med dekolonisering?
Grønlands geologiske, klimatiske og sociale formation er helt unik, og det ser ud til, at svarene på en alsidig problematik som klimaforandringer næppe skal findes uden for landet. Stærkt afhængigt af fiskeri og jagt, evigt dækket af is, hvorfra kun små steder får ro i sommermånederne, er dette traditionelle billede af verdens største ø hurtigt ved at forsvinde: Temperaturstigningen smelter isen og bryder havets økosystem samtidig med, at man opdager nye uudnyttede ressourcer som olie, gas og mineraler. Nye økonomiske muligheder tiltrækker ikke kun stabile (hovedsageligt udenlandske) investorer, men også en ny bølge af 'sidste chance-turister', i håb om at se det 'gamle' Grønland før isen forsvinder. Øen skifter til noget ukendt. Grønland er i en overgangsfase, en fase, som ikke kun er biofysisk, men også kulturel og social.
Som angivet har klimaforandringen sandsynligvis indflydelse på de demografiske tendenser i regionen. En konstant udvandring ledsaget af høje fødselsrater var tidligere med til at holde befolkningstilvæksten lav. Med ressourceudvikling, decentralisering og udvidelse af regeringsinstitutioner, som styrkes af klimaændringer, forventes der indvandring i landet. Desuden vil urbaniseringen sandsynligvis fortsætte med at stige. Ikke desto mindre viser FNs befolkningsprognoser for øen en faldende tendens, der skal undersøges nærmere. Under alle omstændigheder er det indlysende, at indvandringen bliver mindre dansk-fokuseret og mere international, og at udvidelsen af institutioner vil føre til, at vi formentlig vil se flere grønlændere, der indtager magtpositioner. Ændringer af havets økosystem vil sandsynligvis også få indflydelse på befolkningens sundhed. Direkte ændringer i havets temperaturer, ekstreme klimaforhold og faldende kvalitet af overfladevand kan føre til forskellige bakterie og virussammensætninger, hvilket kan fremprovokere nye sygdomme og tilbagevenden af gamle. Dette kunne fremme videreuddannelse af sundhedssystemet, som igen kunne understrege den stigende uafhængighed fra Danmark.
Denne udvikling er også relevant for en anden sektor, hvor klimaændringer kunne vise sig at tilgodese landets dekolonisering: uddannelse. Mens traditionel og lokal læring og værdier måske må finde nye udtryksformer, fordi det samfund, disse værdier var beregnede til, udvikler sig i en ny retning, vil nye generationer af vidensindehavere være placeret længere væk fra det traditionelle samfund og familier og skabe behov for nye uddannelsesforanstaltninger inden for sektorer, der nyder godt af klimaændringer, som naturressourceforvaltning og turisme. Fremme og støtte til traditionel viden er lige så vigtigt. Da klimaforandringer underminerer vigtige aspekter af denne sekulære viden, som evnen til at forudsige vejrforhold og dyrevandringer, bliver andre færdigheder endnu vigtigere, såsom overlevelsesevner og kendskab til dyreadfærd. Et forbedret sprogprogram vil også være nyttigt. Sprogfærdigheder vil give indbyggerne mulighed for at udnytte både fjernundervisning og arbejdsmuligheder og gøre migration til en mulighed for tilpasning. Desuden betyder et stærkt uddannelsessystem en mindre afhængighed af Danmark på skolefronten. Uddannelse er derfor en nøglefaktor for tilpasning til forandring. Forbedret uddannelse kan ikke kun hjælpe folk med at tilpasse sig forandringer, men også forbedring af uddannelsen er en tilpasningsmulighed, der betaler sig uanset formen eller virkningerne i fremtiden. Grønlands fremtid (som resten af verdens) består for øjeblikket af lidt mere end spekulationer. Udover at handle i samlet flok for at stoppe og tilpasse sig til klimaændringerne, må vi i sidste ende håbe at ikke alt, der kommer fra en sådan ændring, vil få en negativ indvirkning på øen. Måske vil Grønland endelig repræsentere sit misvisende navn mere end tusind år efter Erik Den Røde opdagede den dengang hvide ø. Eller måske er det nye Grønland blevet hjulpet på vej af klimaændringer til at gøre sig fortjent til sit grønlandske navn, Kalaallit Nunaat: grønlændernes land.
For at se andre forventede muligheder for grønlænderne at tilpasse sig klimaændringer i detaljer, se hjemmesiden Climate Greenland under: Climate Greenland, og husk at tage en fridag fredag, den 16. juli 2032 til at tage op og fejre den første grønlandske strandfest i Nuuk: halleluja for global opvarmning!

¹ AACA, Adaptation Actions for a Changing Arctic – Baffin Bay/ Davis Strait (BBDS) regional pilot study coordinated by AMAP, Oslo 2017, p. 4.

Videreførende litteratur

AMAP, Adaptation Actions for a Changing Arctic: Perspectives from the Baffin Bay/Davis Strait Region. Arctic Monitoring and Assessment Programme (AMAP), Oslo 2018.

IPCC, Climate Change 2014: Synthesis Report. Contribution of Working Groups I, II and III to the Fifth Assessment Report of the Intergovernmental Panel on Climate Change Geneva 2014.

Nuttall, Mark: "Self Rule in Greenland: Towards the World's First Inuit State?". Indigenous Affairs 03.04.2008.

Fiskeri i Grønland

Natalie Hubli

Fiskeri i Grønland

Grønland er med sine 2.166.000 kvadratkilometer den største ø i verden. I Grønland findes der en god fiskeinfrastruktur for lystfiskere. Der er mulighed for ture til fjordene, hvor man kan dybhavsfiske. Derudover har Grønlands fastland et stort antal floder, vandløb og andre vandområder. Her finder man farverige fisk som kuller, laks og ørred. De åbner for varieret og spændende fiskeri. Mange vandområder på fastlandet kan kun nås med helikopter, så fisketurudbydere tager sig af flyvetjenesten og tilbyder kutterture med guide.

På havet fiskes der primært efter torsk, hvilket er let at finde i stort antal. Små stykker fisk anvendes som agnfisk. De små fisk går på lavt vand. Større fisk skal man fiske i dybt vand, hvor det er fordelagtigt at stole på den kyndige skipper.
En anden art er rødfisken. I Grønland findes der fire slags rødfisk, hvoraf storfisken er den mest efterspurgte. Rødfisken findes nær stejle plateauer og i dybder fra 70 meter. Rødfisken kan nå en længde på en meter og veje op til 15 kg. Lokkemaden er fileter af mindre torsk (ca. 40-60 cm) eller gummifisk.
Den plettede eller stribede havkat kan veje op til 70 kg. På trods af sin vægt kan den fanges med fiskestang. Den er også begejstret for torsk. Du kan finde fisken på 40 meters dybde.
Til at øge fangsten anbefales det at anvende fluorescerende blæksprutte på krogen.
Disse lever også i fjordene. Det er derfor ikke absolut nødvendigt at sejle ud på havet. Men på det åbne hav kan du finde store fisk som den hvide eller sorte hellefisk og selvfølgelig den grønlandske haj, der også kaldes ishaj. En grønlandsk haj kan veje op til 600 kg.
Fra slutningen af august til oktober er der laksesæson ud for Grønlands kyst. Den teknik, som laks fanges med kaldes laksestrolling. Laksen fanges ved hjælp af sildelignende lokkemad, der er mellem 11 og 17 cm lange og grønne eller grå. Lokalbefolkningen foretrækker lokkemad, som Northern-Kings svingesignaler eller skeer. Men det er også muligt at fange laks med bombe-wobler eller rapala-wobler.

Ferskvandsfiskeri i Grønland

I Grønland er der et stort antal vandløb. Mange af dem er mindre end floder, men vandets størrelse spiller også kun en mindre rolle, da de fleste af vandløbene er fulde af fisk. Vestgrønland betegnes som øens spisekammer, hvor lokalbefolkningen spiser sig mæt i fisk om vinteren.

Den største fiskeart i Grønland er Fjeldørred. I næsten ingen andre områder er det muligt at fange så mange fjeldørreder. Det er muligt at fange mere end 40 om dagen.
Alle farvande i Grønland er fremragende til fiskeri. Et godt eksempel er floderne Kangia, Qôrqut og Amitsuassuk i det sydvestlige Grønland. Vandet er krystalklart, har langsommere og hurtigere sektioner og mange dybe huller, som er ideelle til at fange fjeldørred i. Fjeldørreden findes i dybe pools og findes ikke kun bag sten og klipper eller under vandfald.

Forskrifter for fiskeri i Grønland

Ønsker man at fiske i Grønland, skal man have en fiskeritilladelse. En fiskeritilladelse kan købes på posthuse og i banker i Grønland. Den giver ret til at fiske hvor som helst i Grønland - dog ikke i beskyttede områder. Priserne (i danske kroner) ligger på 75kr. for en dag, 200kr. For en uge og 500kr. for en måned.
Der fiskes i Grønlands indre farvande med barbless-kroge. Så kan fisken hurtigt blive trukket på land og smertefrit blive løst fra krogen. En nænsom omgang med dyr er lovpligtigt i sportsfiskeri. Fisken bliver ikke mishandlet eller trukket forkert på land. Manglende overholdelse af disse retningslinjer vil resultere i udelukkelse fra fiskeri, da man mister sin fiskeritilladelse.

Billedoversigt

Male Sunapee Trout or American Saibling (Salvelinus alpinus aureolus Bean). New York (State). Commissioners of Fisheries, Game and Forests (1897) Second Annual Report of the Commissioners of Fisheries, Game and Forests of the State of New York, 1896, New York City (NY): Wynkoop Hallenbeck Crawford Co., Printers.

https://commons.wikimedia.org/wiki/File:FMIB_43045_Male_Sunapee_Trout_or_American_Saibling_(Salvelinus_alpinus_aureolus_Bean).jpeg, hentet 18. juni 2019. Fishing boat. Josef Knecht (2010).

https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Fishing_Boat_-_panoramio_(1).jpg, hentet 18. juni 2019.

Hvordan jeg begynte å se på samene

Hans Bryner

1

Det første og tilfeldige møtet med den samiske verden var helt banal. Det var på en reise på det ensomste fjellet i Nord-Norge med en venn som svermet for samene. På så måte kunne han ha vært en typisk nordist hvis ikke han hadde vært en nøktern student i sosialøkonomi. "Stopp!" ropte han, da vi kjørte forbi et telt 30 m fra veien. Det var åpent, ingen der. Det enkle, ja fattigslige utstyret var det ikke noe å snakke om, men vennen min oppdaget en kniv som han mente var typisk samisk. Hvilken fristelse det var for ham å ta den med, men som ærlig sveitser motstod han den, heldigvis. Da vi kom tilbake til vår bil hadde en buss stoppet og en mann og en kvinne gikk forbi oss til teltet sitt. Disse to lite påfallende skikkelsene må ha vært "mine første samer".

2

Bildet som jeg - mye senere - fikk fra avisene eller fra et bunadstidskrift var helt annerledes. Der fantes det mannlige og kvinnelige mannekenger i flotte fargerike klær med aksenten på blått og rødt. Men i stedet for anorektiske skikkelser som viftet over en catwalk, syntes de å være pyntete, bamsete figurer som poserte i folkemuseet. Interessen min ble vekket av fargekombinasjonen - og det var det.

3

Tredje blikket på samene, igjen fra aviser: Samene demonstrerer utenfor Stortinget, for eksempel mot en utbygging av et vassdrag i området deres eller for selvbestemmelsesrett som minoritet. Det finnes ikke pyntete marionetter her, men mennesker som deg og meg. Her føler jeg med dem som demokrat og borger av en liten stat som i tidens løp måtte stride for sin selvstendighet. Og jeg identifiserer meg med samenes kamp for en livsform i intakt natur.

Literatur, Musik und Kunst

Elisabeth Berg

3.1 Samisk litteratur – et overblikk

3.2 Aima

3.3 Parallelle udviklinger af teknologiske fremskridt i den grønlandske og færøske litteratur i 1930-erne og 1940-erne

3.4 Sámi soga lávlla - Samefolkets sang

3.5 Tupilak - Josef Tarrak Petrussens musikvideo

3.6 Den litterære Grønlandsekspedition - en tilnærmelse

3.7 Samisk kunst: Máret Ánne Sara

3.8 Ilmmiid gaskkas

3.9 Zwischen Welten

3.10 Mitt møte med Sápmi. Samene fra Nord

Don njurggohalat dego stállu

Du plystrer som en Stállu

"Stállu var en kjempe, den farlige risen som spiste samer. Det finnes utallige fortellinger om Stállu, og han var noe en brukte å skremme barn med. Stállu brukte å plystre, og derfor har samer helt opp til i dag vært svært avmålte til plystring. Jeg husker godt at jeg som barn ble frarådet å plystre, fordi det var det bare Stállu som gjorde. Stállu har mest sannsynlig historisk referanse til de brutale røverherjingene som ble utført i Sameland i tidligere tider, og derfor har samer nært en slik frykt for ham."¹

Du pfeifst wie Stállu

"Stállu war ein gefährlicher Riese, der die Saamen fraß. Es gibt unzählige Geschichten über Stállu, mit denen man Kinder erschrecken wollte. Stállu pfiff für gewöhnlich. Deshalb haben die Saamen bis zum heutigen Tag eine ziemliche Abneigung gegen das Pfeifen. Ich erinnere mich gut daran, dass mir als Kind gesagt wurde, ich solle nicht pfeifen, da nur Stállu pfeife. Stállu steht wohl aller Wahrscheinlichkeit nach historisch in Beziehung zu den brutalen Räuberüberfällen, die früher im Saamenland stattfanden. Dies erklärt auch die Angst der Saamen vor Stállu."²

¹ Harald Gaski - Aage Solbakk (doaim.): Jođi lea buoret go oru., ČálliidLágádus 2003 / Harald Gaski (red.): "Tiden er et skip som ikke kaster anker - samiske ordtak., ČálliidLágádus 2004 / Harald Gaski (Hrsg.): "Die Zeit ist ein Schiff, das nie vor Anker geht. Saamische Sprichwörter., ČálliidLágádus 2007

² Ibid.

Samisk litteratur – et overblikk

Sara Räss

Det samiske folket har sitt eget språk. Ved siden av det samiske språket lærer de språket til det landet de har nasjonalitet av. Samisk har omtrent 24’000 talere, men de snakker ikke alle den samme dialekten. Der finnes ti forskjellige dialekter som delvis er så ulike at de ikke forstår hverandre. Noen av disse dialektene dør ut fordi de har for få talere. Den største dialekten er nordsamisk med 20’000 talere. Seks av dialektene har et godkjent skriftspråk.¹ Når en samisk forfatter begynner å skrive noe, må han bestemme seg for hvilket språk han vil skrive på; han vil eventuelt også vurdere hvor mange mennesker forstår dette språket.

Samisk litteratur omfatter all litteratur som er forfattet av samer. Fødselsåret for litteratur på samisk er 1619, da ABC Book på Lappesko Tungomal og En lijten sångebook ble publisert. Det var oversettelser og basisen for senere litteratur på samisk språk. Men på begynnelsen ble det bare oversettelser av religiøse tekster, derfor var muntlig tradisjon veldig viktig.

Samisk litteratur har fremfor alt en lang tradisjon på lyrikk. Joikdiktene er den tradisjonelle opprinnelsen for samisk lyrikk. Joik var forbudt i lang tid, men samene opprettholdt tradisjonen i hemmelighet og den hadde et stort comeback etter at forbudet var over. Joik har mange forskjellige former, de kan være med eller uten ord, med lange episke tekster eller bare korte ord, sekulær eller religiøs. Joik hadde en stor innflytelse på språket, formen og emnene av samisk lyrikk.

I begynnelsen besto fortellende samisk litteratur av memoir-litteratur. Verkene inneholder mytiske, historiske og autobiografiske deler. Det peker på den store innflytelsen av muntlig fortellertradisjon.

Det var i 1970-årene at samisk litteratur hadde dets gjennombrudd. I slutten av 1960- årene fikk samene retten på egen kultur og språk, og i året 1979 bestemte de en offisiell nordsamisk rettskrivning. Det var en god basis for mange samiske forfattere for å satse på samisk som litteraturspråk. I dag er det anslagsvis fem til ti bøker i året som blir publisert på samisk.²

¹ Vuokka Hirvonen: Samisk barnelitteratur, mellom lokal og global kultur. barnebokinstituttet.no 2014

² Jürg Glauser (Hrsg.): Skandinavische Literaturgeschichte. Stuttgart 2016. S. 488-507

Aima

Christina Barbara Ramseier

Aima (2011) er en børnebog af Bolatta Silis-Høeg. Originaludgaven er dansk, men den er også oversat til tysk, engelsk og grønlandsk. Bolatta er født i 1981 i Qaqortoq og vokset op i Sydgrønland, lige som hendes bogs hovedperson er. Hun bor i København med sin mand og deres børn. Bolatta er en succesfuld kunstner og har deltaget i mange nationale og internationale udstillinger. Hun er meget kritisk over for den politiske situation i Grønland. Det ses i hendes kunst.

Aima handler om en lille pige, som snart skal indmeldes i skolen. Hun opfinder alle mulige lege. Derudover tænker hun over, hvad hun skal være, når hun bliver stor. Hendes familie består af far, mor, bedsteforældre, en tante, en storebror og oldemor. Hun har også en barnepige, som hedder Karen. Aima har en bamsehare som hedder Pipaluk, en kat, og en hund som hedder Puisi Lund. Men ingen kan se Puisi undtagen Aima. Puisi laver rod i stuen, som Aima må rydde op. Så hun beslutter sig for, at hvis hun en dag bliver mor, så må hendes børn og hunde gøre lige det, de vil i stuen. Men måske skal Aima være dykker når hun bliver stor. Eller bager. Men hendes familie må ikke spise hendes kager: De er nemlig dumme, fordi de ikke har spist Aimas sandkage. Aima kunne også blive fodboldspiller, og så ville hun hedde Axel Thomsen. Hver gang Aima er Axel Thomsen, reagerer hun ikke på navnet Aima, og hun forsøger at tisse stående som en dreng. Men det er svært.

Hvad erfarer læserne om Grønland? Noget fra Aimas barndom kunne godt foregå lige sådan i andre dele af verden. Men for eksempel lærer læserne, hvad en „kaffemik“ er: Det er, når man sidder og drikker kaffe og spiser kage med venner og familiemedlemmer. Læserne lærer også andre grønlandske ord: Aataa (bedstefar), Aanaa (bedstemor), Anaana (mor), og hundens navn Puisi betyder sjæl. Episoderne med aataa viser grønlandske landskaber: Aima sejler ud til havet med sin aataa. De viser hinanden isbjerge, der ser ud som dyr. Så Aima får den idé at ville være dyrepasser, når hun bliver stor. Om sommeren camperer de to og fisker. Det behager Aima - måske kunne hun være jæger som aataa? Landskabet forekommer også, idet Aima besøger opdrættere af får ved en fjord (måske kunne hun blive opdrætter?), da hun plukker bær med sin tante, og idet Aima flytter ind i sin snehule. I slutningen af bogen starter Aima i skole. I dagens anledning tager hun folkedragt på. Efter skole får Aima gaver, blandt andet konservesdåser med fersken. Sandsynligvis er der ingen uden for Grønland, der opfatter det. Om aftenen er Aima lidt bedrøvet: Hvis livet bliver lige som denne dag, når hun er stor, vil hun hellere forblive lille.

Aimas barndom er meget idyllisk og ubesværet. Måske er det sådan, forfatteren vil kunne huske sin egen barndom, og hvordan hun fornemmede Grønland. Måske vil hun stå fast på disse erindringer, fordi hun kender til alle aktuelle problemer, som bekymrer hende.
Efter fortællingen er der en personlig notits fra Bolatta: Hun skriver, at hun faktisk oplevede nogle historier selv. Sommetider savner hun at være barn, derfor har hun skrevet og tegnet bogen. En fortsættelse, Aima Shush! udkom i 2016.

Parallelle udviklinger af teknologiske fremskridt i den grønlandske og farøske litteratur i 1930- og 1940-erne

Anton Beck

Et vigtigt værk i den færøske litteratur, der beskriver fremskridt i samfundet er Heðin Brús roman Feðgar á ferð (1940), som handler om en far og hans søn, der behæfter sig med gæld, da faren køber for meget hvalkød.¹ Kun ni år tidligere udgives den grønlandske roman Ukiut 300-nngornerat af forfatteren Augo Lynge, som beskriver en teknologisk utopi i året 2021, hvor nye professioner skal afløse de traditionelle.² I Brús roman findes der også mange protagonister som møder det teknologiske fremskridt, men også en ældre generation, som ser kritisk på udviklingen. Betragter man begge romaner, så er det interessant at se, at det teknologiske fremskridt i 30-erne og 40-erne er et tema, som beskæftiger både den færøske og den grønlandske litteratur. Man må medregne, at begge lande har en kolonihistorie med Danmark, og derfor findes der en særlig friktion af tradition og den påvirkning, som kommer udefra. Så man kan betragte romanerne af Brú og Lynge som forsvarstale for en åbning mod Danmark og fastlandets tekniske innovationer. Men specielt i Brús roman findes også ideen om, at en for stærk benægtelse af egne traditioner kan være problematisk. I betragtning af det sætter 30-erne og 40-erne startskuddet i den færøske og grønlandske litteratur for spørgsmålet om, hvordan det er muligt for et samfund at blive moderne uden at fornægte egne traditioner.

¹ Brú, Heðin: Vater und Sohn unterwegs (feðgar á ferð). Aus dem Färöischen und mit einem Glossar von Richard Kölbl, mit einem Nachwort von Klaus Böldl. Berlin 2015.

² Thisted, Kirsten: Grönländische Literatur. In: Skandinavische Literaturgeschichte. Hg. von Jürg Glauser. Unter Mitarbeit von Hanna Eglinger, Annegret Heitmann, Vuokko Hirvonen, Karin Hoff, Malan Marnersdóttir, Stefan Moster, Klaus Müller-Wille, Thomas Seiler, Frithjof Strauss, Kirsten Thisted und Antje Wischmann. Mit redaktioneller Unterstützung von Anna Katharina Richter. 2., aktualisierte und erweiterte Auflage. Mit 298 Abbildungen. Stuttgart J.B. Metzler 2016 (2006). S. 512.

Sámi soga lávlla – Samefolkets sang

Nathan Diaz

Sámi soga lávlla – Samefolkets sang, 1986, Quelle: Sámi soga lávlla. (7. februar 2019). Wikipedia, 4. april 2019, https://no.wikipedia.org/w/index.php?title=S%C3%A1mi_soga_l%C3%A1vlla&oldid=19161824

"Sámi soga lávlla" eller "Samefolkets sang" er den offisielle sangen til det samiske samfunnet. Det går tilbake til et dikt av Isak Mikal Saba, som ble skrevet i 1906. Sangen fremkaller bildet av en intakt natur, som er i balanse med både milde og ville deler. Det ser ut til å bære identiteten til samene. Vinteren er tegnet som et hardt element, som fordrives av den varme solen. Dette gir følelsen av en ny begynnelse, med sterk tillit til fremtiden. Sangen gir en sterk følelse av rett til eget land; de som nekter samene denne retten anklages. I motsetning til den europeiske undertrykkelsespolitikken legger samene vekt på sin egen fredfylthet. I de siste linjene taler stolthet og ønsket om å bevare egen frihet og suverenitet. Her kan du høre på Sámi soga lávlla Det følgende maleriet har jeg laget som en fortolkning av flyttingen.

Tolkning av flyttingen av Nathan Diaz, 2019, Nathan Diaz

Tupilak - Josef Tarrak Petrussens musikvideo

Vera Streitwolf

Afbildning 1: Billede af en Tupilak som knoglefigur. Foto: Ansgar Walk, 2007, CC BY-SA 3.0.

Hvad betyder ”Tupilak”? Begrebet er grønlandsk og betegner i den traditionelle inuitkultur en lille knoglefigur, som en åndemaner har skabt til at sende efter sine fjender for at få hævn. En tupilak henviser til ubearbejdet vrede og skam. Hvis en person er misundelig og ikke kan udtrykke sine dårlige følelser på anden vis, så har vedkommende mulighed for i al hemmelighed at skabe en tupilak. Men også for tupilakmageren selv er der en stor risiko for at blive skadet, for tupilakken er utroligt farlig. Tupilak er også titlen på Josef Tarrak Petrussens musikvideo, som gik viralt i 2016 på de sociale medier. Rapsangen er grønlandsk med danske replikker og har engelske undertekster. Josef Tarrak Petrussen er født 1998 i Nanortalik i Grønland, og han har også boet i Danmark. I musikvideoen står han ved Hans Egedes statue i Nuuk. Hans Egede kristnede grønlænderne i kolonitiden, og statuen af ham våger stadig over Grønlands hovedstad Nuuk. Det bliver også tematiseret i teksten. Ifølge sangen ser danskere ned på grønlændere, selvom de ingen bjerge har i Danmark, som de har i Grønland. I sangen kommer vreden over danskernes racisme og diskrimination mod grønlændere til udtryk. I teksten siger Josef Tarrak Petrussen, at han er blevet kaldt ”eskimoperker” eller ”arktisk abe”. Josef Tarrak Petrussen kritiserer uddannelsessystemet, som kun accepterer grønlændere, der kan tale dansk. I sangen hører man desuden et udsnit fra en telefonsamtale mellem en kvinde, som ringer til ambulancen, og vagtcentralen i København: ”Der ligger en meget beruset herre og sover midt på jorden…” – ”Ja, er han dansker eller grønlænder, eller hvad er han?” Det er et reelt nødopkald fra 2014, som vakte bestyrtelse i Danmark og Grønland, da manden på gaden endte med at dø.

Afbildning 2: Josef Tarrak Petrussen. Foto: Serena Ho/Visit Greenland, 2017.

Josef Tarrak Petrussen siger, at han er træt af danskernes stereotype billede af grønlændere. For eksempel ser de kun de dårlige ting og tror, at alle grønlændere er alkoholiserede. Det var meningen at sangen skulle skabe debat, og det gjorde den. Men Josef Tarrak Petrussen følte, at folk misforstod budskabet, og medierne troede, at han hadede danskere. I sangen kalder han danskere og også grønlændere for ”tupilakker”, fordi de har et forhold domineret af ubearbejdet vrede og mindreværd. Disse følelser kommer fra kolonitidens magtrelationer, som stadig påvirker forholdet mellem Grønlænd og Danmark i dag. Selvom Grønland blev en del af Danmark, har grønlænderne aldrig følt sig danske. Danskerne har heller aldrig opfattet grønlænderne som danskere. Josef Tarrak Petrussen kritiserer danskere for at føle sig overlegne og grønlændere for at falde ind i en offerrolle. Josef Tarrak Petrussen medvirker med sin sang i filmen ”Lykkelænder” (2018) af Lasse Lau til en ny opfattelse, da den kritiserer klichéerne om Grønland.

Kilder

Sang: Tarrak - Tupilak (2016). https://www.youtube.com/watch?v=5oaw4ksgBeM. Hentet: 13. maj 2019. Hansen, Aka (2017). ”Grønlands nye, unge stemme”. https://igloomagazine.gl/groenlands-nye-unge-stemme Hentet: 13. maj 2019. Thisted, Kirsten (2017). „Der er en tupilak i rummet“. http://baggrund.com/der-er-en-tupilak-rummet. Hentet: 13. maj 2019.

Billedoversigt

Commonwealth Hip Hop Collab w/ Josef Tarrak Petrussen. Serena Ho/Visit Greenland. 2017 (All rights reserved). https://visitgreenland.photoshelter.com/search/result/I0000nuhCpYMajoU?terms=josef%20tarrak%20petrussen& Tupilak 1. Ansgar Walk, 2007, CC BY-SA 3.0. https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Tupilak_1.jpg, Hentet: 13. maj 2019.

Den litterære Grønlandsekspedition – en tilnærmelse

Alexia Panagiotidis

Grønland har ualmindeligt længe været fascinerende for danskerne. Danskerne har historisk set ikke kun været interesserede i kulturen og sproget, men også i grønlændernes forestilling om kunst. I årene 1902-1904 blev en dansk ekspedition til Vestgrønland gennemført, hvis mål var en etnografisk feltforskning af den såkaldte Polar-Inuit eller Inughuit. Inughuit er den mindste Inuit-gruppe (Inuit betyder menneske ) i Grønland, som lever i Nordvestgrønland i Thule-regionen mellem 76° og 79° nordlig bredde, mere end 1.000 kilometer nord fra polarkredsen. Inuitterne dér udgør det nordligst levende samfund i verden, derfor kaldes deres hjemland for Landet i det mest afsides nord.¹ Ekspeditionens formål var i særdeleshed en hjælp til bevaring af grønlændernes sange, legender, myter; alle slags folkloristiske og kulturelle artefakter.² Samtidig ville den danske ekspedition beskrive landet og befolkningen ud fra en kunstnerisk og folkloristisk synsvinkel.³ Ekspeditionen blev ledt af Ludvig Mylius-Erichsen. De øvrige deltagere var lægen Alfred Bertelsen, maleren Harald Moltke, grønlænderen Jørgen Brønlund og den kendte forsker Knud Rasmussen.

Afbildning 1: Jørgen Brønlund, Alfred Bertelsen, Mylius-Erichsen, Knud Rasmussen, Harald Moltke, 1902-1904, https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Br%C3%B8nlund,_Bertelsen,_Mylius-Erichsen,_Rasmussen_and_Moltke.jpg

Rasmussen var venner med Moltke og havde allerede besøgt Island med Mylius-Erichsen i 1900. Hans mor var grønlænder med norske og inuitiske rødder. Da han var lille bemærkede man ham som udmærket hundeslædekører i Grønland. Et af hans kendte citater er: ”Giv mig vinter, giv mig hunde – så kan I beholde resten”.⁴ I årene 1902-1903 overvintrede ekspeditionen i Jakobshavn (Ilulissat), fortsatte til Upernavik og derefter til Saunders Ø. Her blev Inuitternes levevis og skikke beskrevet af forskerne. Oven i købet blev inuitterne malet og en stor del af deres sange og eventyr nedskrevet. Inuitterne kendte intet sprogsystem før den europæiske kolonisation. Til gengæld havde de en rig mundtlig tradition med talrige fortælleformer. Allerede i koloniseringens og missionens begyndelse initierede pastoren Peder Kragh en nedskrivning af fortalte historier fra Vestgrønland, men det gjaldt ikke for Thule, som man først nåede med den såkaldte litterære ekspedition. Rasmussens store samling Myter og Sagn fra Grønland, I-III betragtes af flere som hovedværket i grønlandsk fortælleforskning.
Rasmussen beherskede grønlandsk og dansk, hvilket tilførte autenticitet under oversættelsen af inuitternes mangfoldige fortællinger til dansk. I 1904 blev ekspeditionen afbrudt og medlemmerne rejste tilbage til Danmark.

¹ Jan Lublinski: “Tote Eisbären, schmelzendes Eis”. In: DLF – Forschung Aktuell, 21.12.2011: https://www.deutschlandfunk.de/tote-eisbaeren-schmelzendes-eis.676.de.html?dram:article_id=9016 (Hentet: 06.04.2019).

² Ibid.

³ Ibid.

⁴ Søren Schauser: “Giv mig Vinter og Hunde”. In: Berlingske, 26.04.2019: https://www.berlingske.dk/boganmeldelser/giv-mig-vinter-og-hunde (Hentet: 06.04.2019).

Bibliografi:

Jan Lublinski: “Tote Eisbären, schmelzendes Eis”. In: DLF – Forschung Aktuell, 21.12.2011: https://www.deutschlandfunk.de/tote-eisbaeren-schmelzendes-eis.676.de.html?dram:article_id=9016 (Hentet: 06.04.2019).

Ole Ventegodt: “Den Litterære Ekspedition”. In: Den Store Danske Encyklopædi, 24.05.2013: http://denstoredanske.dk/Geografi_og_historie/Ekspeditioner/Ludvig_Mylius-Erichsen (Hentet: 13.03.2019).

Søren Schauser: “Giv mig Vinter og Hunde”. In: Berlingske, 26.04.2019: https://www.berlingske.dk/boganmeldelser/giv-mig-vinter-og-hunde (Hentet: 06.04.2019).

Kirsten Thisted: “Grönländische Literatur”. In: Jürg Glauser (Hg.): Skandinavische Literaturgeschichte, S. 463-477, Weimar 2006, hier S. 463f.

Billedoversigt:

Billede 1: https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Br%C3%B8nlund,_Bertelsen,_Mylius-Erichsen,_Rasmussen_and_Moltke.jpg (Hentet: 11.4.2019).

Samisk kunst: Máret Ánne Sara

Branislava Milvoncic und Wiebke Breternitz

Máret Ánne Sara er en samisk-norsk artist, forfatter og journalist. Hun ble født 23. desember 1983 i Kautokeino i Finnmark. Hun vokste opp i en familie som har levd av reindrift i generasjoner. Hun studerte engelsk, urfolksjournalistikk og fullførte en lærlingsperiode som produktdesigner. Hun besøkte også kurs i kunst og illustrasjon på universitetet i Bournemouth, Storbritannia. I dag bor og jobber hun i hjembyen. Máret Ánne Sara er veldig allsidig. Hun maler, jobber med installasjoner, designer grafikk og skriver bøker.

Publikasjoner

Máret Ánne Sara var redaktør for det samiske ungdomsmagasinet Š Nuoraidmagasiidna. Hun jobber også i grafisk design. Hun designer plakater for det samiske nasjonalteateret og for filmer. I tillegg publiserte hun i 2013 ungdomsromanen "Ilmmiid gaskkas" (2014 på norsk: "Mellom verdener"). Historien handler om to samiske søsken som løper vekk etter en krangel med faren deres. Romanen ble nominert til Nordisk råds litteraturpris. I 2014 kom fortsettelsen "Doaresbealde doali" ut på samisk.

Utstillinger

Siden 2006 har Máret Ánne Sara regelmessig hatt utstillinger, spesielt i Nord-Norge. Hun ble kjent utenfor Nord-Norge gjennom prosjektet "Pile o'Sápmi". I 2019 er hun representert i utstillingen "Historier" i Dronning Sonja KunstStall i Oslo med verket "Spirals of the Pile". Med sin kunst støtter hun det samiske samfunnets kamp for bevaring av deres identitet.

Pile o'Sápmi

Et unikt eksempel på kunst som kritikk av politikken er prosjektet "Pile o'Sápmi". Prosjektet ble opprettet som en reaksjon på reindriftsloven som ble vedtatt i Norge i 2007 og som foreskrev en obligatorisk minimeringen av reinherding. Denne loven krevde at reindriftseiere skulle avlive et stort antall dyr fra sine besetninger fordi miljøskadene ved beiting var for store. Kunstnerens bror har selv reinsdyr og motstatte seg å slakte dyrene sine, han saksøkte den norske staten. Men Norges Høyesterett i Oslo holder ved at besetningen må bli redusert.

På dagen broren hennes gikk til sak mot denne loven, stablet Máret Ánne Sara en pyramide av 200 reinsdyrskaller foran Finnmark tingrett i Tana. Installasjonen besto av blodige reinsdyrskaller med et norsk flagg på toppen. Hun ville peke på de problemene som det samiske folket står overfor og hvordan de opplever loven som et sår i sin kulturelle identitet. Reinsdyr er nemlig en del av folkets livsstil. Prosjektet var også en sammenligning med «Pile of Bones» i Canada og skjebnen til indianerne som ble fordrevet fra sitt land og måtte gi opp sin kultur.

Installasjonen var vellykket og gjorde inntrykk, slik at Máret Ánne Sara ble invitert til å delta på documenta 14 i Kassel i Tyskland. Documenta er en serie med utstillinger over hele verden og er av stor betydning. Deretter utvidet hun sin installasjon og satte sammen et forheng med hundrevis av reinsdyrskaller. Kulehullene på skallene som var et resultat av drapet kunne man se veldig bra. Det fantes også et utstillingsvindu med reindriftsloven og prosessfilene til broren hennes. Verkets symbolikk er veldig tydelig: Urettferdig behandling av det samiske folket, interessekonflikter og den resulterende maktutøvelsen av staten.

Dáiddadállu

Sammen med koreografen Elle Sofie Henriksen grunnla hun kunstgruppen Dáiddadállu i 2014. Organisasjonen representerer samtidskunst fra diverse områder: visual arts, musikk, joik, drama og mer. Ønsket var å skape et miljø og et rom for samisk kunst og samtidig støtte det.

Kilder:

https://de.wikipedia.org/wiki/M%C3%A1ret_%C3%81nne_Sara (5.6.2019)

https://maretannesara.com/(5.6.2019)

Màret Ànne Sara: Mellom verdener, DAT 2014

Ilmmiid gaskkas

Barbara Holler und Jasmin Schneider

Máret Ánne Saras ungdomsroman Ilmmiid gaskkas forteller historien til det samiske søskenparet Sanne og Lemme. De stammer fra en reindriftsfamilie og lever mellom den tradisjonelle verden til samene og den moderne verden til de norske vennenne sine. På grunn av byggingen av en ny crossbane på et beiteområde blir det strid mellom Lemme og faren, og søsknene drar av gårde i sinne. På vei tilbake til huset går de gjennom en skog og blir fortryllet av en myling, ånden til et udøpt, nyfødt barn. De havner som reinsdyr i underverden som eksisterer parallelt til menneskeverden og blir påvirket av den. Som reinsdyr er Sanne og Lemme i livsfare og erkjenner at de først kommer til å finne veien hjem når de stoler på egen viten og samiske tradisjoner.

De to verdener tematiserer menneskenes og naturens samhold, men også konflikten mellom samiske tradisjoner og kravene til den moderne verden.

Faren til Sanne og Lemme besøker en noaide for å få hjelp. Noaider har forbindelser til de forskjellige verdener. De kan forutsi fremtiden og helbrede. De hjelper barn og beskytter reinsdyr, siden disse er den viktigste ressursen til samene. Både menn og kvinner, oftest eldre kvinner uten barn, kan være noaider. Trommen er det viktigste verktøyet for en noaide, den brukes sammen med joik for å kommunisere med de andre verdener.

I boka forekommer det også en kvinnelig noaide, Bigga. Hun bor i underverden og hjelper de to barna. Hun kan se inn i fremtiden, snakke med dyr og lese tanker. Hun snakker med mylingen som ble forstyrret av Sanne og Lemme.

Ilmmiid gaskkas ble nominert til Nordisk Råds barne- og ungdomslitteraturpris i 2014. Du kan erfare mer om nomineringen til Ánne Máret Sara her: Intervju.

Kilder: Màret Ànne Sara: Mellom verdener, DAT 2014 https://snl.no/noaide (23.5.2019)

Zwischen Welten

Selma Surbeck

Mit ihrem Jugendroman Mellom verdener¹ („Zwischen Welten“) nimmt Màret Ànne Sara die Rolle einer Mittlerin zwischen Kulturen, Sprachen und Völkern ein. Dieser Brückenbau bezieht sich insbesondere auf die samisch-mythologischen Elemente der Erzählung. Dabei gelingt es Màret Ànne Sara mit den beiden Welten (Oberwelt und Unterwelt sowie traditionelle Welt der Rentierzucht und moderne Welt mit zeitgenössischen Gesellschaftsvorstellungen) auf kontrastierende Wirklichkeitsinterpretationen verschiedene Perspektiven zu ermöglichen.

Aufbau der Geschichte

Prolog: mythologische Einführung

Teil 1: Konflikt in der Familie, die Kinder verschwinden

Teil 2: Sannes und Lemmes Erlebnisse in der Unterwelt

Teil 3: Vater sieht zwei weisse Rentiere – offenes Ende

Epilog: Frage nach den Traditionen in der heutigen Zeit

Prolog und Epilog sind explizite Brücken-Elemente, welche die Frage nach der Vereinbarkeit von zwei Welten in den Raum stellen. Sie entstammen der modernen (Sprach-)Gesellschaft, welche sich – vielleicht schon weit – von der traditionellen Herkunft abgewandt hat. Und doch bleibt die Frage nach der Herkunft, nach einer Verwurzelung mit der eigenen Geschichte, der Unterdrückung der eigenen Kultur und Sprache. Darf man heute nicht mit Stolz davon sprechen? Dass den Samen dies verweigert war, sie mit Sprachgebrauchs-Regelungen unterdrückt wurden, war ein Instrument der Macht. Mit Sprache – wie im vorliegenden Jugendroman – kann sich die indigene Minderheit Norwegens Würde zurückerlangen.

Die ersten beiden Kapitel beschreiben zwei moderne Jugendliche, die durch die Rentierhaltung der Eltern stark mit einer traditionellen Lebensweise verbunden sind. Lemme ist ein begabter Motocross-Fahrer und ehrgeiziger Sportler, Sanne liebt Shopping in der Stadt und legt grossen Wert auf ihre neuen Converse-Schuhe. Während sie auf ihren Vater wartet, erlebt sie eine unangenehme, unheilschwangere Begegnung mit einem verwirrten Mann, der von einem Teufelsjungen spricht. Dieser Begegnung, die im zweiten Kapitel mit einer psychiatrischen Klinik erklärt wird, kommt im Verlauf der Geschichte zunehmend Bedeutung zuteil und wird von der Ebene «verrückt» nach «mystisch», «traditionell» und «möglich» verschoben.

Der Vater setzt sich auf der Gemeinde für das Weideland für die Rentiere ein – auch er befindet sich auf einer Gratwanderung zwischen Tradition und Moderne.

Titel

Besonders spannend zu übersetzen ist der Titel: Ilmmiid gaskkas – Mellom Verdener. Der norwegische Titel kann bei einer wörtlichen Übersetzung ins Deutsche eine ähnliche Wirkung erzielen. Im Norwegischen wie im Deutschen kann man die beiden Wörter auseinander oder zusammen schreiben. Getrennt geschrieben impliziert der Titel ein Hin- und Hergerissensein zwischen zwei (oder vielleicht sogar mehreren) Welten. Darunter können gesellschaftliche oder kulturelle Welten, aber auch die Welt aus der Sicht von Jugendlichen gegenüber der Welt aus der Sicht von Erwachsenen verstanden werden. Als ein Wort geschrieben impliziert der Titel eine übersinnliche oder spirituelle Welt. Nach meiner Recherche würde man im Norwegischen von «unserer» Welt als der Zwischenwelt sprechen, dann gibt es noch eine Unterwelt und eine Oberwelt. Im Deutschen Sprachgebrauch würde man den Begriff Zwischenwelt vielleicht eher mit einer feinstofflichen Welt, parallel zur erlebten, irdischen Welt bezeichnen.

Prolog (meine Übersetzung)

„Kann es wirklich stimmen, das, was erzählt wird?

Es heisst, eahpáraččat seien überall zu finden. Diese heimgesuchten Seelen ungetaufter Kinder, welche irgendwann im Wald oder in den Bergen versteckt wurden. Liegen gelassen, um zu sterben. Alleine. Verdammt zum ewigen Leiden. Zerfressen von unendlichem Schmerz, Trauer, Einsamkeit, Hunger und Angst – bis es nichts mehr in ihnen gab, ausser Zorn und Bosheit. Es heisst, dass sie, diese Seelen, zwischen den Welten leben. Dass man sie nicht sieht oder hört, bis etwas oder jemand sie stört. Es könnten du oder ich sein, ganz zufällig und ohne es zu wissen. Aber wer auch immer sie stört, an ihnen werden sich eahpáraččat ohne Zweifel rächen. Ohne zu zögern, würden sie den Betreffenden verfolgen, um ihr Leiden zu rächen und die Menschheit zu bestrafen.

Kann das wirklich stimmen?

Es heisst auch, dass wir Erde und Wasser mit mehr teilen, als uns bewusst ist. Es heisst, dass ulddat, die Unterirdischen, auf dieser Welt wandeln, mitten unter uns. Dass sie leben wie wir und aussehen wie wir. Dass sie mit weissen Rentierherden wandern und sich nur ausgewählten Augen zeigen.

Kann das wahr sein?“²

¹ Màret Ànne Sara: Mellom verdener, DAT 2014

² Meine Übersetzung des Prologs aus: Màret Ànne Sara: Mellom verdener, DAT 2014

Mitt møte med Sápmi. Samene fra Nord,

Julia Ludwig

Denne sangen forteller om styrken til samene i løpet av årets sesonger, slik jeg forestiller meg det etter at jeg var i Sápmi. Melodien kom til meg da jeg gikk tur i naturen med hundene mine. Melodien er enkel og den burde være grei for alle til å synge med på. Det var vanskelig for gitaristene å finne sine melodier. Jeg forestilte meg også å synge med et lite kapellkor for å avslutte sangen. Dessverre var dette ikke mulig for dette opptaket men kanskje vi vil lage et opptak med kor senere.

Lyrics

Samene fra Nord © Julia Ludwig

Her kan du høre opptaket av sangen

Samene fra Nord © Julia Ludwig

Om bandet

Vi kaller oss: Symphony of Destruction, Swiss band, og det er vår første folkesang. Vi har allerede skrevet to melodiske metal-sanger sammen.

Oppstilling:

Vokal: Julia Ludwig

Gitar 1: Dominik Thönen

Gitar 2: Sophal Nou

Trommer: Dominik Fischer

Gjest på fiolin: Claudia Liebendörfer

Jeg ble med i bandet i fjor. Vi jobber med forskjellige sanger der jeg hovedsakelig growler. Hvis du er interessert eller du vil bruke vår sang, vennligst kontakt oss på denne adressen: symphonyofdestruction.ch@hotmail.com

Traditionen und Bräuche

Elisabeth Berg

4.1 Nordlys i samisk folkeminne

4.2 Folkedragten i Grønland og Sameland

4.3 Samisk folkemedisin

4.4 Hvalfangst

4.5 Trommetid

4.6 Den samiske runebommen

4.7 Mitt møte med reinmerking

Eatnamis eatnama láhkái

I landet på landets måte

"Denne type utsagn finner en også i samenes eldste sanger om hvordan Sameland ble bosatt. Der het det at en skal tilpasse seg landets skikker og rette seg etter de verdiene som er gjeldende der. Det gjorde nemlig ikke kolonistene når de kom til samiske områder, og derfor ønsket samene dem bort igjen."¹

Im Land nach Landesart

"Diese Art von Aussagen findet man auch in den ältesten Liedern der Saamen über die Besiedlung des Saamenlandes wieder. Dort heißt es, dass man sich den Gebräuchen des Landes anpassen und sich nach den dort geltenden Werten richten solle. Dies taten die Kolonialisten nämlich nicht, als sie in saamische Gebiete kamen, weswegen sie bei den Saamen nicht erwünscht waren. Entspricht etwa dem deutschen "Andere Länder, andere Sitten"."²

¹ Harald Gaski - Aage Solbakk (doaim.): Jođi lea buoret go oru., ČálliidLágádus 2003 / Harald Gaski (red.): "Tiden er et skip som ikke kaster anker - samiske ordtak., ČálliidLágádus 2004 / Harald Gaski (Hrsg.): "Die Zeit ist ein Schiff, das nie vor Anker geht. Saamische Sprichwörter., ČálliidLágádus 2007

² Ibid.

Nordlys i samisk folkeminne

Claudia Liebendörfer

Naturen og naturfenomener har alltid vært en viktig del av den samiske kulturen. Så finnes det også mange legender om nordlyset, “guovassahasat” på nordsamisk.¹

I det samiske folkeminnet er nordlys ofte en farlig ting som menneskene må respektere. Det er ikke klokt å peke på eller plystre etter et nordlys for det kan komme nærmere og hente mennesker: det er noe som ofte blir sagt til barna. Så blir familiene inne i kalde netter. Det kommer fra en samisk legende om to brødre som er rensdyrgjetere. De ser et nordlys og en av de to guttene begynner å joike spottende om nordlyset. Han blir drept av nordlyset og broren overlever idet han gjemmer seg bak sleden sin.

En populær samisk tro er at nordlysene er sjelene til de døde, og på grunn av det må nordlysene bli respektert. Skoltsamene kaller nordlyset for “runtis-jamij”, “noen som blir drept med jern”. Det kommer fra troen om at nordlyset blir så lenge sjelene til døde mennesker holder på med å kjempe. På Grønland finnes det en beslektet tro på at blafringen i nordlyset er døde sjeler som prøver å kontakte slektninger. På vestkysten av Grønland finnes det også en tro om at nordlys er døde sjeler som leker med ball i himmelen. I Finnland sier man at nordlyset er en rev som etterlater brannspor på himmelen og over fjellene, og slik er det også fortalt i finsk-samisk folkeminne.

En samisk legende forteller om dattera til månen som heter Niekija. Solen vil at hun gifter seg med sønnen sin, Peivalken, men hun forelsker seg i nordlyset, Naainnas. Så flytter hun sammen med Naainas. Men Niekija er lei om morgenen fordi Naainas alltid må dra langt bort for å løpe på himmelen med brødrene sine. Så lager hun et stoff av stjerner og henger det i taket slik at Naainas ikke merker når det blir morgen og han forblir i senga si.

Niekija står opp og går ut. Når hun åpner døra kommer en solstråle inn som vekker Naainas. Han går også ut for å advare brødrene sine om at de må komme hjem, men solen klemmer ham til jorden med strålene sine. Niekija sier til solen at hun aldri vil gifte seg med Peivalken og da blir solen rasende. Solen forviser Niekija tilbake til månen Mánnu, mora hennes. Niekija blir hos Mánnu, men hun holder aldri opp å se på himmelen og nordlyset.

Skoltsamene har en annen versjon hvor Naainas dør når han blir berørt av en solstråle og Niekija gifter seg derpå med solen. Så hvis man ser et rødt nordlys, vet man at det er blodet til Naainas.

Kilder:

Brekke Asgeir, Egeland Alv: The northern Light. From mythology to space research. Springer (1983)

Pattison Lizzy: Life Beneath the Northern Lights. UCLan Publishing (2014)

Pentikäinen Juha: Mythologie des lappons. Imago (2011)

¹ “guovsagis” på lulesamisk, “noerhte” på sørsamisk, “guovssat” på inarisamisk, “kuuskõõzz” på skoltsamisk, eller “guoksagis” på pitesamisk. (Ordbok Giellatekno, forskingsgruppa for samisk språkteknologi, sist tilgang: 10.04.19, http://dicts.uit.no/index.nob.html)

Folkedragten i Grønland og Lapland

Johanna Linnenberg

Historien om grønlændernes folkedragt

Klimaet i Grønland var og er stadig meget råt, iset og koldt, og derfor fandt indbyggerne tidligt en passende påklædning. Denne skulle være varm og slidstærk, så mændene ikke frøs ihjel på de lange jagter efter sæler og karibuer, hvis pels kvinderne fremstillede pelsdragter af. Dyrets skind blev først rengjort, tørret og tygget for at gøre det blødt. Hvis man ville forarbejde dragten effektivt, så brugte man et traditionelt værktøj, en Ulu, der er en skarp, rund kniv. Dermed forarbejdedes dyrets sener til tråde, der brugtes til syningen af klæder, og benene snittedes til nåle eller perler, som udsmykkede tøjet. Fremstillingen og dekorationen af pelsklædningen var meget dyr og kun bestemt for kvinderne, og derfor satte folk stor pris på den. Et Grønlandsk ordsprog lyder derfor ”En mand er det, som hans kone gør ham til.”
Grønlændernes hverdagstøj var samtidig deres folkedragt, og den bestod af pelsovertøj, pelsbukser og pelsstøvler, som henholdsvis bærer navnet anorak , pantalon og kamik på kalaallisut (grønlandsk). Kvindens overtøj adskilte sig fra mandens; hendes anorak havde en stor hætte til at holde og varme barnet ved kroppen. Om vinteren tilpassede de klædningen til den særlige kulde og fremstillede to lag af pels, én med pelsen rettet ind mod kroppen som fór og én som yderlag. Støvler havde ofte flere lag og var stoppet med tørret græs. På de lange jagte over den frosne, karrige og stenede jord var mændene glade for ikke at få våde, kolde eller helt hudløse fødder.
I det 18. og 19. århundrede kom flere og flere europæere til Grønland for at handle med stoffer, glasperler og andre goder i bytte for naturalier såsom sælpelse og narhvalhorn, som kun fandtes i denne nordlige del af verden. De nye materialer blev lidt efter lidt integreret i folkedragten: skindet i anorakken blev udskiftet med bomuld eller silke, mændenes bukser blev fremstillet af et tykt og mørkt stof, og glasperler blev erstattet af benperler. Et stort antal glasperler forstærkede statussymbolet: Hvis man havde mange perler på folkedragten, nød man stor popularitet. Folkedragten blev efterhånden til værdifult tøj, så folk ikke længere havde det på i hverdagen. I dag klæder grønlænderne sig kun i nationaldragt til festlige og familiære lejligheder såsom jul, påske, nationale festdage, bryllupper og fødselsdage. Den skal også bruges på børnenes første skoledag.

Afbildning 1: Grønlændernes traditionelle beklædning. Foto: Ansgar Walk, 1999, CC BY-SA 3.0.

Afbildning 2: Nuværende grønlandsk folkedragt. Foto: vadeve, 1999.

Samedragten som del af identitet

Samernes folkedragt legemliggør den samiske kultur, deres værdier og spirituelle traditioner. Den kaldes gákti eller kolt, og samerne har den først og fremmest på ved festlige lejligheder, men også i hverdagen, især når de arbejder med rensdyr. Dragtens farver, mønstre og dekorationer er forskellig fra kommune til kommune og markerer, hvor bæreren kommer fra. Betydningen kan også være personlig. For eksempel viser formen af knapperne på gjorden personens civilstand; når de er runde, så er personen ledig, men når de er kvadratiske, er de gift.

Afbildning 3: Den samiske folkedragt er meget farveglad. Foto: Dennis Caviglia, 2009, CC BY 2.0.

Samedragten er derfor meget vigtig for identiteten, frem for alt for de yngre samers identitet, da de indirekte er ansvarlige for opretholdelsen af kulturen. Der er dog det ved det, at nogle personer eller firmaer udnytter den samiske folkedragt til kommercielle formål og dermed skaber problemer for samerne. Den bliver for eksempel dårligt imiteret og solgt på markeder, og det resulterer i økonomiske ulemper for samerne, der ikke kan drage fordel af det. Den samiske nationalstolthed er også truet af de stereotypiske og fordomsfulde forestillinger, andre folk har om deres folkedragt. De føler ikke længere, at de har greb om ejendomsretten til deres folkedragt, og de samiske myndigheder forsøger at vinde gehør for deres problemer. Selvom mange deklarationer til fordel for samerne er blevet udtalt på det seneste, er misbrugen af deres folkedragt fortsat omdiskuteret. Hvis flere folk holdt øje med vigtigheden af den samiske kultur, ville samerne bedre være i stand til at bevare deres identitet og nationalstolthed.

Kilder

Issenman, Betty Kobayashi. “The Art and Technique of Inuit Clothing.” McCord Museum. 2007. Hentet frem sidst 12. april 2019. http://collections.museemccord.qc.ca/scripts/printtour.php?tourID=CW_InuitClothing_EN&Lang=2 ”Nationaltracht” Visit Greenland. Hentet frem sidst 12. april 2019. https://visitgreenland.com/de/rund-um-gronland/groenlands-nationaltracht/ Newbery, Nick. “Traditional Inuit Clothing: A Means of Survival.” Arctic Journal. 28 december 2018. Hentet frem sidst 12. april 2019. http://arcticjournal.ca/featured/traditional-inuit-clothing/ Popovic, Mislav. “Sami People.” Traditions Customs. Hentet frem sidst 12. april 2019. http://traditionscustoms.com/people/sami-people Xanthaki, Alexandra et al. Indigenous Peoples' Cultural Heritage: Rights, Debates, Challenges. Martinus Nijhoff forlag, 2017.

Billedoversigt

Inuit-Kleidung 1. Ansgar Walk, 1999, CC BY-SA 3.0. https://de.wikipedia.org/wiki/Datei:Inuit-Kleidung_1.jpg, hentet 4. juli 2019. Greenland 1999 (01). vadeve, 1999. CC (public domain). https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Greenland_1999_(01).jpg, hentet 4. juli 2019. Vandrehallen i sametinget. Dennis Caviglia, 2009, CC BY 2.0. https://www.flickr.com/photos/samediggi/11081412433/in/photostream/>, hentet 4. juli 2019.

Samisk folkemedisin

Stefan Mitterer

Folkemedisin forklares ofte som «medisinske tradisjoner basert på tro og erfaring, som har blitt overlevert fra generasjon til generasjon».¹ Som andere urfolk har samene en lang tradisjon i å bruke folkemedisin. I flere hundre år har samene brukt ulike metoder til å helbrede sykdommer og dårlig helse.²

Studier som blir gjennomført i Nord-Norge viser at samer og etniske nordmenn bruker moderne medisinske behandlingsmetoder nesten like mye.³, ⁴ Likevel blir tradisjonell folkemedisin, som en del av den samiske kulturen, fortsatt brukt for å støtte behandlingen og helbredelsen av sykdommer og dårlig helse.⁴ Betydningen av slektskap og tradisjoner for selvhjelp er fortsatt høy blant samene.³

Historisk sett, som Aage Solbakk skriver i sin bok om den samiske folkemedisinen², hadde «noaider», som er samiske sjamaner, en veldig høy posisjon i de samiske samfunnene. Noaider hadde kunnskap om folkemedisin og den mystiske verden. Samene trodde at dårlig helse ofte ble kastet på den syke fra avdøde slektninger som ønsket å hente den syke til seg. Oppgaven til noaiden var å hindre at de avdøde ønsket det.

Kobberstikk av en same som holder en runebomme⁵

For å finne ut årsaken til en sykdom og hvordan den skulle behandles eller kureres brukte noaider trommer. Når en noaide slo på en tromme ga lyden og vibrasjonen råd og svar. Avhengig av resultatet valgte noaider den mest egnete behandlingsmetoden.
Behandlingsmetoden baserte først og fremst på midler som animalske produkter og planter. Ofte ble oppskrifter overlevert bare muntlig fra generasjon til generasjon.
Kilder for animalske midler var ulike dyrearter som fantes i samenes områder som bjørn, rein, bever, hund, ravn og frosk. Ofte bruktes blod, melk og andre væskeprodukter av disse dyrene. Bjørnefett ble for eksempel brukt som en salve mot gikt og isjias.⁶

Ulike plantebaserte midler bruktes i den samiske folkemedisinen. Avhengig av sykdommen ble blant annet kvann, rosenrot or molter brukt. Kvann var veldig viktig for å kurere fordøyelsessykdommer, hoste og magesykdommer.⁷ Skriftlige kilder viser at rosenrot allerede i slutten av 1500-tallet ble brukt som middel mot skjørbuk.² Samene brukte dessuten planter som multebær som er rike på C-vitamin. Multer ble brukt mot en rekke av plager og sykdommer.

Fra venstre til høyre: Multebær, Wikipedia CC BY-SA 3.0⁸, Rosenrot, Foto © Rolv Hjelmstad⁹, Kvann, Foto © Rolv Hjelmstad¹⁰

Både plantebaserte og animalske legemidler ble brukt til stemming av blod. Å kunne stemme blod var en veldig viktig kunnskap for urfolk. Samene brukte ofte også magiske formler for å støtte behandling av blødninger.¹¹ Det finnes ulike måter å bruke planter og animalske produkter for å stanse blødninger på. Reinfett for eksempel ble brukt som binding til sår. Knusk ble brukt for å stanse neseblødning.

Knusk¹², Av George Chernilevsky - Eget verk, Offentlig eiendom, https://commons.wikimedia.org/w/index.php?curid=10577678

En undersøkelse gennomført på Universitetet i Tromsø viste at mange samiske pasienter har erfaring med tradisjonell folkemedisin som et tillegg til moderne behandlingsmetoder. Det viste seg at pasienter som fikk tradisjonelle behandlinger følte seg mindre alene og kulturelt mer akseptert.⁴ Forskere konkluderte at å ta hensyn til den tradisjonelle samiske folkemedisin kan bidra til å utvikle kulturell sensitive behandlingsmåter i helsesystemene på de samiske områdene, men generelt oppfordrer forskere til å drøfte bruk av folkemedisin med en lege.

Kilder og litteratur:

¹ NAFKAM. Folkemedisin. 07.04.2019; Available from: http://nafkam.no/folkemedisiner.

² Solbakk, A., Naturen leger: Guvhllárussan – En innføring i samisk folkemedisinsk tradisjon. CálliidLágádus 2010 Heftet, 2010. 1

³ Blix, B.H., Helse-og omsorgstjenester til den samiske befolkningen i Norge. 2016, Omsorgsbiblioteket

⁴ Larsen, A.L., T. Hamran, and N. Foss, Mellom profesjonell og folkelig kunnskap. En kvalitativ studie av helsepersonell sin kunnskap om og håndtering av «læsing» i en norsk-samisk kommune. Vård I Norden, 2014. 34(4): p. 53-57

⁵ Kobberstikk av en same som holder en runebomme, en samisk tromme. Illustrasjon av O. H. Lode til Knud Leems bok "Beskrivelse over Finnmarkens Lapper, deres Tungemaal, Levenmaade og forrige Afgudsdyrkelse" fra 1767, CC Public domain

⁶ Leem, K., Beskrivelse over Finmarkens Lapper, deres Tungemaal, Levemaade og forrige Afgudsdyrkelse, oplyst ved mange Kaabberstykker: med anmaerkninger. 1767: GG Salikath

⁷ Alm, T., Skjørbuksplanter: eller jakten på C-vitamin. Ottar (220), 1998: p. 17-22

⁸ Multebær. 31.03.2019]; Available from: https://de.wikipedia.org/wiki/Moltebeere#/media/File:Hjortron.png, CC BY-SA 3.0, https://commons.wikimedia.org/w/index.php?curid=991259

⁹ Hjelmstad, R. Rosenrot. 31.03.2019]; Available from: http://www.rolv.no/urtemedisin/diverse/rosenrot.htm, © Urtekilden, Fagerhaugvegen 55, 7340 Oppdal

¹⁰ Hjelmstad, R. Kvann. 31.03.2019]; Available from: http://www.rolv.no/urtemedisin/medisinplanter/ange_arc.htm, © Urtekilden, Fagerhaugvegen 55, 7340 Oppdal

¹¹ Steen, A., Å stemme blod. 1966, Kristiansand S: [S.n.]. 23 s.

¹² Knusk, available from: https://no.wikipedia.org/wiki/Knusk#/media/File:Fomes_fomentarius_2010_G2.jpg (31.03.2019)

Hvalfangst

Nils Mollenhauer und Melissa Roost

Hvalfangst er en traditionel kulturpraksis blandt inuitterne i Grønland, som i samme form kun optræder blandt et lille antal oprindelige folk i verden. Ifølge ny forskning går hvalfangst i Grønland 4000 år tilbage i tiden, da det oprindelige folk, Saqqaq paleo-Inuit, først bosatte sig i Grønland. Som det kan udledes af DNA-spor i sedimentprøver fra køkkenaffald kendte disse tidligere bosættere i Grønland allerede hvalen – især grønlandshvalen – som mad og ressource.¹ Selv om denne antagelse ikke understøttes af bemærkelsesværdige, arkæologiske fund såsom harpuner eller andre våben, der kunne bruges til hvalfangst, tror forskere fortsat, at aktiv hvalfangst blandt Saqqaq Inuit forekom. Frem for alt vidner helleristninger af jagtscener med harpuner eller net om brugen af hvaler og aktiv hvalfangst i de historiske kulturer mellem stenalderen og jernalderen.² Jægere fra den senere Thule-kultur værdsatte også hvalerne som ressource. De brugte i lang tid skindbåde, såkaldte umiatter, til at fange grønlandshvaler og pukkelhvaler. Hvalerne var ikke kun en vigtig del af grønlændernes kost, men gav også materiale til jagt- og fiskeriudstyr og var en del af en livlig udvekslingsøkonomi mellem forskellige grønlandske regioner. Hvalfangsten var en kollektiv praksis, men den var også ritualiseret og spirituelt påvirket.³
Allerede omkring år 1000 drev baskerne en kommerciel form for hvalfangst, som, på grund af faldende hvalbestande, i stigende grad bevægede sig i retning af det nordlige Atlanterhav. Fra det 17. århundrede deltog også andre lande i hvalfangst. Da hvalolie var blevet en nødvendighed for at opretholde brugen af maskiner og olielamper, begyndte fangsten at blive rentabel og kommerciel, hvilket førte til, at systematiseringen af hvalfangst blev fremskyndet. Denne udvikling kulminerede endelig i nordmanden Svend Foyns opfindelse af harpunpistolen.⁴ For Grønland medførte kontakten med de europæiske og nordamerikanske hvalfangere en omstilling til en mere moderne udrustning som for eksempel metalharpuner og træbåde.⁵ Med de stadigt mere systematiske hvalfangstmetoder og en stigende bevidsthed om den begrænsede bestand af hvaler begyndte diskursen om regulering og begrænsning af hvalfangst kontinuerligt at dukke op i begyndelsen af det 20. århundrede. Med Genèvekonventionen fra 1931 om hvalfangst fulgte endelig i 1946 etableringen af IWC, Den Internationale Hvalfangstkommission. IWC forsøgte at regulere hvalfangsten ved hjælp af artsspecifikke kvoter, og det blev besluttet at opstille lofter og begrænsning af fiskerisæsoner. Fordi flertallet af medlemsstaterne af IWC ikke selv var direkte involveret i hvalfangst, og frem for alt på baggrund af den stigende miljøbevidsthed i 70'erne og 80'erne der skabte en negativ holdning til hvalfangst, indførte IWC endelig et moratorium for kommerciel hvalfangst, som trådte i kraft fire år senere. Dette moratorium, der egentlig var bestemt til kun at være midlertidigt og havde til hensigt at give hvalbestandene tid til at blive genoprettet, gælder fortsat i dag.
Alligevel praktiseres der hvalfangst på Grønland i dag. Dette skyldes først og fremmest en undtagelsesklausul vedrørende den såkaldte Aboriginal Subsistence Whaling, ASW.⁶ Den fastsætter, at de oprindelige folk i nogle lande - ud over inuitterne i Grønland (Danmark), kan her navnes folk i Tjukotka (Rusland) på Bequia (Saint Vincent og Grenadinerne), og i Alaska (USA) – er udelukket fra aftalen, fordi de udøver hvalfangst af traditionelle og sociokulturelle årsager og til selvforsyning uden at forfølge kommercielle interesser.⁷ Denne undtagelse kræver dog kulturvidenskabelige argumenter for, hvem der overhovedet kan gøre krav på denne status. Således kan man for eksempel hævde, at hvalfangst er af stor kulturhistorisk betydning i visse kystområder i Japan, selvom Japan som et ”civiliseret kulturfolk”⁸ er mere involveret i det globale samfund og den globale økonomi end inuitterne, og at disse områder faktisk også har en vis ret til at være en undtagelse. Det kan heller ikke nægtes, at Grønland selv er en del af den ”kapitalistiske verdensøkonomi”, hvormed det til tider kan være svært at bedømme, hvor selvforsyningen ender, og hvor de kommercielle interesser begynder. Desuden betyder AWS ikke, at hvalfangsten kræver udelukkende traditionelle teknikker og værktøjer og helt opgiver moderne praksis. For eksempel er de grønlandske hvalfangere forpligtet til at anvende moderne harpuner for at forhindre en langvarig, smertefuld død af dyrene. Undtagelsesreglen er således almindeligt accepteret, men definitorisk hverken helt uproblematisk eller ubestridt. Frank Sowa argumenterer således for, at Grønland kunne blive frataget sin ret til hvalfangst, hvis landet blev til en ''moderne nation'' uden den tidligere status af et oprindeligt folk.
Som følge af ASW bestemmelsen er hvalfangst i Grønland i dag en praksis, der på den ene side er kulturelt etableret, på den anden side fastholdes det også, at hvalfangst er essentiel for en tilstrækkelig forsørgelse af grønlænderne. Ifølge IWC er behovet for hvalkød i Grønland steget i løbet af de sidste årtier, fordi den grønlandske befolkning er vokset, mens muligheden for lokal kødproduktion ikke er steget.⁹ Desuden påpeger IWC, at efterspørgslen af hvalkød især i den østlige del af Grønland er steget, fordi befolkningen har brug for indtægten til at købe brændstof, ammunition og mad, for „It has become increasingly difficult to attain this essential income from fisheries and seal hunt, which has increased the need for self-supply and/including barter and local trade of whale products.”¹⁰
I henhold til den særskilte aftale med IWC har Grønland lov til at fange og forarbejde hvaler til brug for lokalsamfundet. Men i de sidste år er det kommet til diskussioner om mulige overtrædelser af denne regel, da det har vist sig, at hvalkød er blevet tilbudt til turister i de lokale restauranter, og at der mange steder sælges souvenirs af barder og hvalben. Forarbejdning og salg af sådanne biprodukter fra hvaljagten er generelt tilladt i henhold til ASW-reglerne. Alligevel rejser det spørgsmålet om, hvorvidt salget af hvalbarder og -kød stadig falder under den tilladte brug som en del af grønlandsk kultur, eller om det snarere handler om de ovennævnte kommercielle interesser, og dermed om kommerciel jagt. Det er problematisk, at begreberne, som ASW bygger på, ikke er klart nok defineret, således at udtryk som 'lokalsamfundet' eller den præcise størrelse af den 'krævede' fangstkvote kan blive fortolket forskelligt, alt efter hvilket standpunkt man har. Mens det lokale salg af hvalkød og hvalbarder inden for landegrænserne allerede er kontroversielt, sker der gang på gang også klare overtrædelser af IWC reglerne, såsom det ulovlige salg af grønlandsk hvalkød til turister i København.¹¹, ¹²

¹ Rasmus Kragh Jakobsen. “Inuit mæskede sig I hvaler for 4000 år siden.” In: Videnskab.dk. 2016. https://videnskab.dk/kultur-samfund/inuit-maeskede-sig-i-hvaler-for-4000-aar-siden>. 12. April 2019.

² Frank Sowa. Indigene Völker in der Weltgesellschaft: Die kulturelle Identität der grönländischen Inuit im Spannungsfeld von Natur und Kultur. Bielefeld: transcript Verlag 2014, S. 319.

³ Richard A. Caulfield. Aborignial Subsistence Whaling in Greenland: The Case of Qeqertarsuaq Municipality in West Greenland. In: Arctic 46.2 (Juni 1993), S. 146.

⁴ Frank Sowa. Indigene Völker in der Weltgesellschaft: Die kulturelle Identität der grönländischen Inuit im Spannungsfeld von Natur und Kultur. Bielefeld: transcript Verlag 2014, S. 323-24.

⁵ “Management and Isolation of Large Whales in Greenland.” International Whaling Commission. https://iwc.int/greenland>. 12. April 2019.

⁶ “Aboriginal Subsistence Whaling.” International Whaling Commission. https://iwc.int/aboriginal>. 12. April 2019.

⁷ “Aboriginal Subsistence Whaling.” International Whaling Commission. https://iwc.int/aboriginal>. 12. April 2019.

⁸ Frank Sowa. Indigene Völker in der Weltgesellschaft: Die kulturelle Identität der grönländischen Inuit im Spannungsfeld von Natur und Kultur. Bielefeld: transcript Verlag 2014, S. 362-63.

⁹ “Management and Isolation of Large Whales in Greenland.” International Whaling Commission. https://iwc.int/greenland>. 12. April 2019.

¹⁰ “Management and Isolation of Large Whales in Greenland.” International Whaling Commission. https://iwc.int/greenland>. 12. April 2019.

¹¹ Frank Sowa. Indigene Völker in der Weltgesellschaft: Die kulturelle Identität der grönländischen Inuit im Spannungsfeld von Natur und Kultur. Bielefeld: transcript Verlag 2014, S. 341.

¹² “Whaling in Greenland.” Whale and Dolphin Conservation. 2018. https://us.whales.org/our-4-goals/stop-whaling/whaling-in-greenland/>. 12. April 2019.

Kilder

“Aboriginal Subsistence Whaling.” International Whaling Commission. https://iwc.int/aboriginal>. Hentet: 12. april 2019. Frank Sowa. Indigene Völker in der Weltgesellschaft: Die kulturelle Identität der grönländischen Inuit im Spannungsfeld von Natur und Kultur. Bielefeld: transcript Verlag 2014, S. 319. “Management and Isolation of Large Whales in Greenland.” International Whaling Commission. https://iwc.int/greenland. Hentet: 12. april 2019. Rasmus Kragh Jakobsen. “Inuit mæskede sig I hvaler for 4000 år siden.” In: Videnskab.dk. https://videnskab.dk/kultur-samfund/inuit-maeskede-sig-i-hvaler-for-4000-aar-siden. 2016. Richard A. Caulfield. Aborignial Subsistence Whaling in Greenland: The Case of Qeqertarsuaq Municipality in West Greenland. In: Arctic 46.2 (Juni 1993), S. 146. “Whaling in Greenland.” Whale and Dolphin Conservation. 2018. https://us.whales.org/our-4-goals/stop-whaling/whaling-in-greenland. Hentet: 12. april 2019.

Videreførende litteratur

Gulløv, Hans Christian, et al. ”Commercial Hunting Activities in the Greenland Sea: The Impact of the European Blubber Industry on East Greenland Inuit Societies/Optically Stimulated Luminescence Dating of Inuit Settlement Structures in Coastal Landscapes of Northeast Greenland.” In: Geografisk Tidsskrift – Danish Journal of Geography 110.2 (2010): 357-363.

“Inuit brauchen das Walfleisch zum Überleben.” In: Frankfurter Allgemeine. 2007. https://www.faz.net/aktuell/gesellschaft/waljagd-inuit-brauchen-das-walfleisch-zum-ueberleben-1278970.html. Hentet: 12. april 2019.

Marshall, Michael. “As Japan prepares to restart commercial whaling, how are 2hale populations holding up?” In: Forbes. 2018. https://www.forbes.com/sites/michaelmarshalleurope/2018/12/27/as-japan-prepares-to-restart-commercial-whaling-how-are-whale-populations-holding-up/#fb2a1fd37617. Hentet: 12. april 2019. Mikkelsen, Naja, et al. ”European Trading, Whaling and Climate History of West Greenland Documented by Historical Records, Drones and Marine Sediments.” In: Geologic Survey of Denmark and Greenland Bulletin 41 (2018): 67-70.

Purtill, Corinne. “Whaling in Greenland: To Hunt or not to Hunt?” In: PRI. 2013. https://www.pri.org/stories/2013-10-07/whaling-greenland-hunt-or-not-hunt. 12. April 2019.

Riché, Béatrice. “Whaling: Hunting in the 21st Century.” In: Whales online. 2018. https://baleinesendirect.org/en/whaling-hunting-in-the-21st-century. Hentet: 12. april 2019.

Sejersen, Frank. Rethinking Greenland and the Arctic in the Era of Climate Change: New Northern Horizons. London: Routledge 2015.

Tenna Kragh Boye et al. Habitat use of humpback whales in Godthaabsfjord, West Greenland, with implications for commercial exploitation. In: Journal of the Marine Biological Association of the United Kingdom 90.8 (2010): 1529-1538.

Tejsner, Pelle. ”Quota Disputes and Subsistence Whaling in Qeqertarsuaq, Greenland.” In: Polar Record 50.4 (2014): 430-439.

Trommetid!

Lukas Enz

Die Schamanen der Sami waren unter anderem Vermittler zwischen der Welt der Menschen und einer spirituellen Welt. Hierfür begaben sie sich in tranceartige Zustände, befeuert durch Joikgesang und Trommelspiel auf der „Runebomme“ („Zaubertrommel“, je nach Region auch „goavddis“, „gobdas“ oder „gievrie“ genannt). Die Trommeln selbst waren aber nicht alleinig den Schamanen vorbehalten, sondern waren auch darüber hinaus verbreitet. Joiken und Trommeln waren ein wesentlicher Bestandteil der schamanischen Rituale. Wir wissen jedoch nicht, wie die Trommeln musikalisch eingesetzt wurden, ob Joiken und Trommeln in einer rhythmisch-musikalischen Beziehung zueinanderstanden, denn es sind nur äusserst wenige Texte und Melodien schriftlich überliefert.

Eine äusserst frühe schriftliche Quelle aus dem 12. Jahrhundert beschreibt, wie norwegische Händler, die gerade im Samenland waren und deren Gastgeberin plötzlich verstarb, Zeuge wurden von schamanischen Tänzen und Gesang. Nach der Gründung der Mission in der Finnmark durch den dänisch-norwegischen König 1715 reisten christliche Missionare durch die samischen Gebiete und so wurden die überlieferten schriftlichen Quellen im 17. und 18. Jahrhundert erstmals zahlreicher. So beschreibt ein Priester namens Rheen aus dieser Zeit, dass die Schamanentrommel vier Zwecken diente, nämlich um zu erfahren, was an fernen Orten geschieht, über Glück, Unglück und Gesundheit zu erfahren, Krankheiten zu heilen und um Opfer für die Götter zu bestimmen. Priester Rheen beschreibt:

”Når samen vil ha erfaring om fremmede steder, bruker han en tromme. Et knippe messingringer legges på solfiguren, og man slår på tromma med en hammer av bein slik at ringene beveger seg. Hele tiden synger han med en høy røst, noe de kaller å joike. Alle som er til stede synger også med. Mannfolkene med en høyere og kvinnfolkene med en lavere stemme. I sangen bruker de noen ord, særlig nevner de navnet på det fjerne stedet. Når dette har pågått lenge, faller han ned som et sovende menneske. Alle de andre må fortsette å synge til han våkner opp igjen. Da kan han fortelle hva han har erfart.”¹

"Wenn er entfernte Orte besuchen möchte, benutzt er eine Trommel. Ein Haufen Messingringe wird auf die Sonnenfigur gelegt und man schlägt auf die Trommel mit einem Knochenhammer, so dass sich die Ringe bewegen. Die ganze Zeit singt er mit lauter Stimme, etwas, das sie Joik nennen. Alle Anwesenden singen auch mit, die Männer mit lauterer und die Frauen mit leiserer Stimme. In dem Lied verwenden sie einige Wörter, insbesondere nennen sie den Namen des fernen Ortes. Wenn das eine Weile gedauert hat, fällt er als schlafender Mann nieder. Alle anderen müssen weiter singen, bis er wieder aufwacht. Dann kann er erzählen, was er erfahren hat." (meine Übersetzung).

Dieser Beschreibung können wir entnehmen, dass nicht nur Trommel und Gesang für die Reise in die spirituelle Welt wichtig waren, sondern dass solche Rituale auch einen kollektiven Charakter einnehmen können mit Einbezug von weiteren anwesenden Personen in Gesang und Ritual. Ein weiterer christlicher Missionar, Isaac Olsen, der achtzehn Monate lang bis 1716 in Finnmark tätig war, schreibt, dass ihre Opfergabe mit "teuflischen Liedern und Spielen, der Rune und dem Jogus, Versen und Gedichten und Reimen, die sie luete nennen", geschmückt ist.

Als erste Aufzeichnungen zu Trommeln und Schamanismus vorgenommen wurden, waren viele Aspekte dieser Kultur in einem starken Wandel, hervorgerufen durch die vorangetriebene Christianisierung. Dies erschwert ein exaktes Verständnis der wohl zahlreichen Bedeutungen und Funktionen der samischen Schamanentrommel. Auch wurden die Schamanen bedroht und gefoltert, um mehr über die Runen, Abbildungen und Rituale zu erfahren, was den Inhalt der Überlieferungen weiter verzerrt. Die Priester beschlagnahmten und verbrannten die Trommeln, wo sie sie finden konnten. So sind heute sind nur noch etwa 70 Schamanentrommeln erhalten, wobei die grösste Sammlung von 28 Trommeln im Nordiska Museet in Stockholm zu finden ist. Die Trommeln wurden 1938-1950 in zwei Bänden von Ernst Manker in seinem Werk „Die lappische Zaubertrommel“ ausführlich beschrieben. Dort erfahren wir über den Aufbau der Trommel: Die samischen Schamanentrommeln bestehen aus Holz und Leder und sind meist oval geformt, ihre Grösse variiert beträchtlich zwischen 22 auf 19 Zentimeter bis 85 auf 35 Zentimeter. Im Vergleich mit anderen Nordeuropäischen Trommeln, sind die samischen Trommeln reich verziert mit Figuren und Bemalungen, wobei allerdings davon ausgegangen wird, dass die Zeichnungen deskriptiv und nicht direkt narrativ sind. Während den Ritualen bedienten sich die Schamanen kleiner Objekte, wie zum Beispiel Dreiecken aus Metall, die sich während dem Trommelspiel über das Leder bewegten und deren Position und Ausrichtung relativ zu den Zeichungen durch den Schaman gedeutet werden konnten. Die Zeichnungen sind meist einfach und klar gehalten, und zeigen oft in der Mitte eine Abbildung der Sonne und eine klare Dreiteilung in die spirituelle Welt am oberen Rand, der Welt der Menschen in der Mitte und der Welt der Toten am unteren Rand. Jede Trommel bildet so das imaginierte Universum im Kleinen ab. Daneben finden sich Menschen in Booten, laufend oder jagend im Wald, bei ihren Rentierherden, in den Bergen, oder die natürliche Umgebung der Sami, wie etwa Bäume, Berge, Seen, Ski, Bögen, Pfeile, Tierfallen, Fischernetze, Jagdmaterialien und Tiere wie Rentiere, Elche, Bären, Biber, Wölfe, Füchse und viele mehr. Weitere Zeichnungen bildeten Teile der samischen Religion ab und zeigten Gräber, Trommeln, Schamanen und mythologische Wesen. Die Samen haben ihre Trommeln mit grossem Respekt behandelt und in mit weiteren Figuren bemaltem Leder aufbewahrt.

Die rituellen Traditionen gingen allerdings allmählich verloren. Zu Beginn des letzten Jahrhunderts gab es immer noch Menschen, die die Verwendung von Schamanentrommeln gesehen und erlebt hatten, aber nun sind die letzten Schamanentrommeln archivierte und stumme Zeugen einer vergangenen Zeit und einer Kultur, die sich nicht konservieren lässt, sondern sich durch Einflüsse von aussen und innen stark verändert hat, so dass die Trommelzeit in dieser Form ein Ende gefunden hat.

¹ Samuel Rheen ”En kort Relation om Lapparnes Lefwarme och Sedher, wijdskiepellsser sampt i många Stycken Grofwe widfarelsser” fra 1671, https://www.nrk.no/skole/musikkparken/samisk-musikk-fram-til-1900-1.13175936, zuletzt besucht am 02.08.2019

Quellen

Håkan Rydving: The Saami Drums and the Religious Encounter in the 17th and 18th Centuries, in: The Saami Shaman Drum, The Donner Institute for research in religious and cultural history, Åbo, Finland, 1991.

Håkan Rydving: The End of Drum-Time, Acta Universitatis Upsaliensis, Uppsala, Sweden, 1993.

https://www.nrk.no/skole/musikkparken/samisk-musikk-fram-til-1900-1.13175936, zuletzt besucht am 02.08.2019

Den Samiske Runebommen

Sina Straumann

Quellen, Zitat

Den samiske runebommen har vært det viktigste instrumentet i den samiske religionen. I dag finnes det bare 71 historiske runebommer og mange er ikke lenger eid av det samiske folket. Det viktigste museet for samiske artefakter er «Nordic Museum» i Stockholm.¹

På trommelen er det tegninger av guder, levende vesener og gjenstander. Bildeflaten er ofte firedelt eller delt opp i forskjellige lag.² Lagene kan representere forskjellige steder som paradiset, livet som er begrenset i tid, eller dødsriket. En firedelt overflate har en sentral sirkel eller firkant med fire linjer som peker mot kanten. Sirkelen eller firkanten representerer solen.

Runebommen kan bli konsultert for å finne ut om en plan kommer til å lykkes eller ikke. Sjamanen legger en viser, det kan være en ring eller noe annet, på trommelen og trommer på den med en hammer. Symboler som blir berørt av viseren kan bli oppfattet som gode eller dårlige omen. Den hyppigste viseren er en messingring, men det brukes også stykker av reingevir eller andre emner.³, ⁴ De fleste kildene sier at symbolene er malt med farge fra orebark. Fargen er rød-brun eller gul, hvis den er gammel.⁵

Jeg ville gjerne se nærmere på en av de 71 runebommene. Trommelen er fra Folddalen i Nordtrøndelag, og den er oval, 47.5 cm lang, 30.4 cm bred og 8.3-8.5 cm dyp. Treverket er furu. Membranen er av depilert reinskinn. Symbolene er rød-brune og de er malt med orebarkfarge. I tillegg er det dekorasjoner som henger fra rammen.⁶ Runebommen er firedelt, med solen i sentrum. Linjene som går ut mot kanten er solstråler.

Samisk runebomme fra Folddalen

Symbolene på runebommen

Solen

Horagalles eller Tjermes, guden for tordenvær. Han holder en hammer lik den norrøne tordenguden Tor.

Et reinsdyr. Kanskje et reinsdyr som kan være jaktet eller et offerdyr.

Bieggolmai eller Bieggagalles, guden for vind og godvær.

Ailekesolmak, de tre festdagsmennene.

Reinsdyrinnhegning med reinsdyrflokk og gjeter.

Radienattje, viktigste person i den samiske treenigheten. Figuren likner en kristelig kapell.

Radienpardne, sønnen til Radienattje eller en tjener til Radienpardne eller Radienattje.

En figur i den samiske treenigheten. Kanskje er det Radienakka, gemalinnen til Radienattje.

Rota, dødsrikets herre til hest

Et reinsdyr og et rovdyr, kanske en ulv eller bjørn. De er på en fjellkjede.

Et rovdyr på fjellkjeden, kanskje en ulv eller bjørn.

Kanskje en samisk kvinne.

En jeger med pil og bue.

Et ekorn på en gran.

En leir med to koter.

En hund i leiren.

Juksakka, kvinnelig gud med pil og bue. Det finnes tre kvinnelige guder som passer på kvinner: Juksakka, Sarakka og Uksakka.

En båt med en mast, kanskje et offer.

En bebyggelse med et hus og tre dyr, en geit, en ku og en hest.

Et reinsdyr som drar en slede med en person. Kanskje personen er en sjaman på et viktig oppdrag.

Noidedirre, en flue som sjamanen kan bruke til å skade mennesker.

Kanskje en bjørn eller en offerhest.

En sjaman med runebommen sin.

En fisker med en båt og et fiskegarn.

To fugler, kanskje ravner. De kan virke som bærer av nyheter.

Njalla, et forrådshus i skogen.

En leir med to koter.

En bjørn eller ulv i nærheten av en leir.

Radienpardne, sønnen til Radienattje, eller kanskje et kristelig kapell.

Et menneske eller en annen Noidedirre-flue som skader mennesker eller fe.

Kanskje et kristelig gravminne eller en gravlund.

En samisk grav.

Kona til eieren av runebommen eller Maderakka, moren til Juksakka, Sarakka og Uksakka.

Kanskje en gaupe eller et annet rovdyr.

Uksakka og Sarakka.⁷, ⁸

¹ Kent, Neil: The Sámi Peoples of the North. A Social and Cultural History. London, 2014. S. 103 og 105.

² Oppitz, Michael: Trommeln der Schamanen. Zürich, 2007. S. 42.

³ Kent, Neil: The Sámi Peoples of the North. A Social and Cultural History. London, 2014. S. 103 og 105.

⁴ Manker, Ernst: Die lappische Zaubertrommel I. Eine ethnologische Monographie. Die Trommel als Denkmal materieller Kultur. (Acta Lapponica des Nordiska Museet, Band I.) Uppsala, 1950, S. 347-355.

⁵ Manker, Ernst: Die lappische Zaubertrommel I. Eine ethnologische Monographie. Die Trommel als Denkmal materieller Kultur. (Acta Lapponica des Nordiska Museet, Band I.) Uppsala, 1950, S. 207-211.

⁶ Manker, Ernst: Die lappische Zaubertrommel I. Eine ethnologische Monographie. Die Trommel als Denkmal materieller Kultur. (‘Acta Lapponica’ des Nordiska Museet, Band I.) Uppsala, 1950, S. 601-603.

⁷ Manker, Ernst: Die lappische Zaubertrommel II. Eine ethnologische Monographie. Die Trommel als Denkmal materieller Kultur. (‘Acta Lapponica’ des Nordiska Museet, Band I.) Uppsala, 1950, S. 307-315.

⁸ Oppitz, Michael: Trommeln der Schamanen. Zürich, 2007. S. 43.

Kildehenvisning

Kent, Neil: The Sámi Peoples of the North. A Social and Cultural History. London, 2014.

Manker, Ernst: Die lappische Zaubertrommel I. Eine ethnologische Monographie. Die Trommel als Denkmal materieller Kultur. (‘Acta Lapponica’ des Nordiska Museet, Band I.) Uppsala, 1950.

Manker, Ernst: Die lappische Zaubertrommel II. Eine ethnologische Monographie. Die Trommel als Denkmal materieller Kultur. (‘Acta Lapponica’ des Nordiska Museet, Band I.) Uppsala, 1950.

Oppitz, Michael: Trommeln der Schamanen. Zürich, 2007.

Bildehenvisning

Samisk runebomme fra Folddalen (11.09.2019): https://commons.wikimedia.org/wiki/File:S%C3%A1mi_mythology_shaman_drum_Samisk_mytologi_schamantrumma_037.png

Mitt møte med reinmerking

Selma Surbeck

Vi befinner oss i Øst-Finnmark reinbeiteområde, på en stor øy som ellers er kjent som Nordkapplatået. Klippen som er omtrent 300 meter høy omtales som det nordligste punktet i Europa, selv om det egentlig ikke stemmer. Først siden 1999 er det mulig å kjøre til Magerøya gjennom Nordkapptunellen. Nils Mikkel tar meg ut til turistplattformen hvor folkehavet følger sine maksimeringsbehov for å kunne si at de har vært på det nordligste punktet. Likevel nyter jeg utsikten, og blandingen av hav og sollys er virkelig en opplevelse. Magerøya er sommerbeitet til Nils Mikkel hans flokk. Hvert år kommer de hit om våren, før kalvingen begynner. Deretter skal simle og kalv kose seg med nok mat og ro gjennom sommermånedene. Turen hit har vært krevende for både menneske og dyr. Men nå får dyrene slappe av. Nils Mikkel kjører meg ikke bare rundt på øya – han kikker ut etter rein. Han rekker meg kikkerten og leder øyene mine mot ørene til reinen. Ja, jeg kan se at øret er merket. Han forklarer at hver eier har sitt eget merke – også barna hans har et eget mønster i sine dyr. Nils Mikkel vet hvilke rein som er hans når han ser på ørene, noen ganger trengs ikke det engang. Nå studerer han simlene og deres kalver. Har de det bra? Er de friske? Når merkingen finner sted skal det ikke bli rot. Hvis de ikke hadde rørt seg, hadde jeg vel tenkt at det var snø. Etter hvert ser jeg forskjellen mellom merkede ører, men det er umulig for meg å bestemme om det er ett av Nils Mikkel sine dyr. Gjør ikke det vondt å klippe av et stykke av øret?
Selvsagt må reindriftsyrket forklare seg på mange måter nå til dags. Mye har allerede blitt moderne og hvem vet hva som enda kommer til å forandre seg – reinen blir den samme.

Reindyr på Magerøya, 2009, Selma Surbeck, eigenes Bild

Geographie und Natur

Elisabeth Berg

5.1 Nordkalotten

5.2 Grønlands geografi

5.3 Er der heldige kartofler eller køer på isen i Grønland?

5.4 Merket sti fra Alta til Karasjok

5.5 Samisk reindriftshistorie

5.6 Reinsdyr

5.7 Hvordan oppstår nordlys?

5.8 Mitt møte med Emil og isfiske

Oarjin lea boazu boahtán, ja oarjjás galgá dat luohpat

Fra vest er reinen kommet og dit skal den engang forsvinne

"Et spennende ordtak som synes å mytifisere og mystifisere vest. I følge gamle myter kom villreinen til jorda som en gave til samene fra Sola, og siden vest oppfattes som solnedgangens sted, kan ordtaket ha med det å gjøre."¹

Aus dem Westen ist das Rentier gekommen und im Westen wird es wieder verschwinden

"Ein spannendes Sprichwort, das den Westen mythifiziert und mystifiziert. Alten Mythen zufolge kam das Wildren als Geschenk der Sonne an die Saamen auf die Erde, und da der Westen der Ort der untergehenden Sonne ist, ist es möglich, dass sich das Sprichwort darauf bezieht."²

¹ Harald Gaski - Aage Solbakk (doaim.): Jođi lea buoret go oru., ČálliidLágádus 2003 / Harald Gaski (red.): "Tiden er et skip som ikke kaster anker - samiske ordtak., ČálliidLágádus 2004 / Harald Gaski (Hrsg.): "Die Zeit ist ein Schiff, das nie vor Anker geht. Saamische Sprichwörter., ČálliidLágádus 2007

² Ibid.

Nordkalotten

Eva Klaper

Allerede i det 16. århundret visste man om Nord-Skandinavia. I renessansen, i 1539, ble det publisert et fantastisk kart som viste mange detaljer om Skandinavia. Det var Olaus Magnus, en svensk prest, geograf og kartograf som laget det og beskrev «landene i nord»:

Utsnitt (Finnmark) av Carta Marina av Olaus Magnus, 1539, https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Carta_Marina.jpeg

Når man snakker om den europeiske Norden i dag, så bruker mange uttrykket «Nordkalotten». Dette området befinner seg nord for polarsirkelen på den skandinaviske (eller fennoskandiske) halvøya og omfatter deler av flere land – nemlig Norge, Sverige, Finland og Russland. Grønland og de kanadiske, amerikanske og øst-russiske regionene nord for polarsirkelen er ikke del av Nordkalotten som begrepet er brukt i dag.

Nordkalotten, 2019, https://de.wikipedia.org/wiki/Nordkalotte, Von Ökologix - Eigenes Werk, CC0, https://commons.wikimedia.org/w/index.php?curid=38040219

Nordkalotten omfatter følgende provinser:

Norge: Nordland, Troms und Finnmark

Sverige: Norrbottens län

Finnland: den tidligere provins Lappland (Lappin lääni)

Russland: Oblast Murmansk (Kola halvøya)

Rundt en fjerdedel av det skandinaviske halvøya befinner seg nord for polarsirkelen. Det nordligste punktet finnes på Nordkapp mens Hammerfest kaller seg den nordligste byen. Fra Nordkapp mot vest og øst finnes det en kystlinje med lange fjorder og tusenvis av øyer. Havet rundt Nordkalotten, den nordlige delen av den skandinaviske halvøya, heter Norskehavet mot vest og er en del av Atlanterhavet. Mot nord og øst heter det Barentshavet. Helt siden vikingtiden har havet vært både en viktig transportvei og kilde til mat for Nordens befolkning. De fleste mennesker i Norden bor i kystnære områder, og mange anser lett adgang til havet som en viktig livskvalitet. Men samene bor også i innlandet, langt vekk fra kysten og oppe i fjellet: Samene bor i et område som er større en Nordkalotten. Samene bor også langt sør for polarsirkelen – helt til Hedmark (Engerdal) i Norge og Dalarna i Sverige:

Sápmi, 2019, https://de.wikipedia.org/wiki/Nordkalotte, File:BlankMap-Europe.png CC BY-SA 3.0

Landskapet i Sápmi er preget av en fjellkjede som følger vestkysten og ofte ligger nær den svensk-norske grensen. Fjellkjeden har en høyde opp til rundt 1800 meter over havet (på Lyngen halvøya) og er også et vannskille mellom Norskehavet og Bottenvika, den nordlige delen av Østersjøen. Til øst eller sørøst for de høyeste fjellene langs kysten ser vi en platå som ligger på omtrent 300 til 500 meter over havet. Det er et landskap som kalles «vidda», for eksempel Finnmarksvidda i Norge. I Finnland heter høyfjellene «tunturi», for eksempel Pallastunturi (ca. 800 moh.) eller Yllestunturi (ca. 700 moh.). Viddene består av lave åser, bjørkeskog, myrer og mye vann i grunne innsjøer og elver. Det er området hvor reindriften er størst. Tunturi i Finnland er ofte skogløs og karrig.

Fjellkjede i Nord-Skandinavia, 2019, Google Maps, Copyright

Grunnen til det geografiske utseende av Nordkalotten ligger i den geologiske historien: Fjellene på Nordkalotten representerer den nordligste delen av den kaledoniske fjellkjeden, som ble skapt da Ur-Nordamerika (Laurentia) og Ur- Europa (Baltica) kolliderte. Det skjedde for ca. 440-390 millioner år siden. Sørøst for fjellkjeden finnes det det fennoskandiske eller baltiske skjold – det vil si et kraton eller grunnfjellsskjold.

Geologi av Nordkalotten, 2004, Scholz, H., Obst, K.: Einführung in die Geologie Skandinaviens. In Geologische Rundschau 56, Heft 2, Copyright

Etterpå ble området erodert og hevet. Grunnene til hevningen er mangfoldige – det har å gjøre med skapningen av atlanterhavet som vi kjenner det i dag, med geologiske strukturer under atlanterhavet, og også med is-smeltingen etter den siste istiden for ca. 10’000 år siden. Den siste prosessen er ennå i gang i dag og er ganske betydelig: Nordnorge hever seg med ca. 10 mm per år på grunn av den såkalte isostatiske hevningen. Issmeltingen har preget landskapet på en betydelig måte. Klimaet passer selvfølgelig til geografien og vi ser forskjellige klimasoner på Nordkalotten:

kjølig kystklima med mye regn, forholdsvis warme vintre (Golfstrømmen) og kjølige sommere

fuktig kontinental klima med kalde vintre (rekord på Finnmarksvidda rundt -45°C) og forholdsvis varme sommere i innlandet (tundra)

Kilder

Olaus Magnus: Die Wunder des Nordens (Die Andere Bibliothek; Bd. 261). Erschlossen von Elena Balzamo und Reinhard Kaiser. Werksauswahl, mit einem Nachdruck der „Carta marina“ von 1539. Eichborn, Frankfurt am Main 2006, ISBN 3-8218-4571-6.

Grønlands geografi

Natalie Menti

Grønland er stort. Riktig stort. Faktisk er Grønland femti ganger større enn Danmark. Ser man på et todimensjonalt kart av verden, så ser man proporsjonene aldri helt korrekt fordi jorden er en globus. Men selv om man har et mer passende kart som The True size of, så er Grønland ennå enormt stort.
På det første bildet er Grønland i blått på et typisk todimensjonalt kart som tøyer landmassene mer og mer jo nærmere de er til en pol.

Grønland, 2019, www.thetruesize.com, Kartendaten CC 2019 Google INEGI

På det andre bildet er den blå formen av Grønland tilpasset sin nye posisjon på globusen. Her er Danmark i oransje til sammenlikning. Grønland rekker fra Gibraltar helt opp til sørtippen av Storbritannias Shetland øyer og er dermed nesten like stor som hele Sentral-Europa.

Forhold av størrelsen, 2019, www.thetruesize.com, Kartendaten CC 2019 Google INEGI

Allikevel har Grønland bare en prosent av Danmarks befolkning, og er dermed faktisk det minst befolkete landet. På det tredje bildet er Grønlands permanente is synlig. Isen er ikke like tykk overalt, men blir tykkere på midten av landmassen. Isens tykkeste punkt er markert på bildet med en liten pyramide; der er isen 3205 meter tykk.

Is på Grønland, 2011, Eric Gaba (Wikimedia Commons user Sting) CC BY-SA 3.0

Det fjerde bildet viser hvor høyt selve landmassen ligger i forhold til havet. Havet er markert i lyseblått og alt under havet blir mørkere blå; alt som er over havet går fra grønt over gult til rødt. Dette viser at midten av Grønland faktisk ikke ligger høyre enn havet, men delvis til og med under havet. Grunnen er at den tykke isen med sin enorme tyngde har trykket ned landmassene i regjonen i løpet av årtusender.

Grønland topografisk, 2010, upload.wikimedia.org, Skew-t CC BY-SA 3.0

Kilder

www.thetruesize.com

upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/98/Greenland_ice_sheet_AMSL_thickness_map-en.png/1024px-Greenland_ice_sheet_AMSL_thickness_map-en.png

upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/8/8b/Topographic_map_of_Greenland_bedrock.jpg

Er der heldige kartofler eller køer på isen i Grønland?

Johanna Samland

Grønland er verdens største ø. Den har en størrelse på 2,17 mio. km²¹ og på den befinder sig en af verdens to store isdækker.² Som følge af klimaforandringerne smelter isen i Grønland.³ Isen spiller en vældig vigtig rolle i klimakrisen, fordi den reflekterer solstrålerne på samme måde som et stort spejl. Eftersom solstrålerne skinner direkte på vandet, absorberer det en stor del af varmeenergien. Vandet bliver varmere, og isen smelter endnu hurtigere. Dette gentager sig.⁴ Grønland opvarmer sig dobbelt så hurtigt som størstedelen af verden.⁵ Uden klimaopvarmning opstår der ny is på isdækkets midte, og isen på ydersiden smelter. Der findes en balance. Når klimaet bliver varmere, smelter mere is på isdækkets yderside, og isens masse forringes.⁶ Mellem 2002 og 2016 smeltede 280 milliard tons is i Grønland hvert år. Det svarer til en stigning af havoverfladen på 0,8 mm hvert år. Hvis hele isen i Grønland smeltede, ville havoverfladen stige med 7 meter.⁷ Afsmeltningen foregår ikke lineært. Så snart isdækket bliver tungere befinder dens overflade sig i et varmere luftlag. Det fører til en endnu hurtigere afsmeltning.⁸ Ifølge en studie smeltede isen på Grønland i 2013 fire gange hurtigere end i 2003.⁹ Den smeltende is kan også få indflydelse på Golfstrømmen, som er i nærheden af den. Golfstrømmen transporterer varmt vand til Europa. Hvis hele isen i Grønland smeltede, kunne ferskvandet standse Golfstrømmen, og den kunne forandre sig. Det ville føre til en ny istid i Europa.¹⁰ Klimaforandringerne har også fatale følger for dyreverdenen. Der findes mange dyr, der er i fare for å uddø. Invasive arter indfinder sig og formerer sig.¹¹ Nogle grønlændere synes, at de er heldige kartofler, og at der ingen køer er på isen i Grønland. For op til nu er Grønland finansielt afhængig af Danmark. Men hvis hele isen smelter, får de tilgang til ressourcerne under isen, og dermed kan de opnå finansiel og politisk uafhængighed. Derfor synes bønderne i Grønland, at klimaopvarmningen er ganske god for Grønland.¹² Spørgsmålet er blot, om de heldige kartofler ikke bliver til køer på isen, hvis ikke vi bestemmer os for at forandre noget i vores måde at leve på.

¹ Meyers Taschenbuchredaktion [Hrsg.]: Meyers Grosses Taschenlexikon in 24 Bänden, BI-Taschenbuchverlag, Mannheim, Wien, Zürich 1987, S.24

² Rahmstrof, Stefan og Schellnhuber, Hans Joachim: Der Klimawandel- Diagnose, Prognose, Therapie, Verlag C.H. Beck oHG, München 2006, S.60

³ Rahmstrof, Stefan og Schellnhuber, Hans Joachim: Der Klimawandel- Diagnose, Prognose, Therapie, Verlag C.H. Beck oHG, München 2006, S.61

⁴ Gore, Al: Eine unbequeme Wahrheit-Die drohende Klimakatastrophe und was wir dagegen tun können, Riemann Verlag, München 2006, S.144

⁵ Folger, Tim. „Warum Grönland auf den Klimawandel hofft“, In: National Geographic Deutschland i>. 2010. https://www.nationalgeographic.de/umwelt/warum-groenland-auf-den-klimawandel-hofft>.01.05.2019.

⁶ Rahmstrof, Stefan og Schellnhuber, Hans Joachim: Der Klimawandel- Diagnose, Prognose, Therapie, Verlag C.H. Beck oHG, München 2006, S.61

⁷ jsp, dal. „Eis auf Grönland schmilzt schneller als erwartet.“, In: ZEIT ONLINE . 22. Januar 2019. https://www.zeit.de/wissen/umwelt/2019-01/klimawandel-groenland-erderwaermung-gletscher-eisrueckgang. 01.05.2019.

⁸ Rahmstrof, Stefan og Schellnhuber, Hans Joachim: Der Klimawandel- Diagnose, Prognose, Therapie, Verlag C.H. Beck oHG, München 2006, S.61

⁹ jsp, dal. „Eis auf Grönland schmilzt schneller als erwartet.“, In: ZEIT ONLINE. 22. Januar 2019. https://www.zeit.de/wissen/umwelt/2019-01/klimawandel-groenland-erderwaermung-gletscher-eisrueckgang>. 01.05.2019.

¹⁰ Gore, Al: Eine unbequeme Wahrheit-Die drohende Klimakatastrophe und was wir dagegen tun können, Riemann Verlag, München 2006, S.149-151

¹¹ Gore, Al: Eine unbequeme Wahrheit-Die drohende Klimakatastrophe und was wir dagegen tun können, Riemann Verlag, München 2006, S.154

¹² Folger, Tim. „Warum Grönland auf den Klimawandel hofft“, In: National Geographic Deutschlandi>. 2010. https://www.nationalgeographic.de/umwelt/warum-groenland-auf-den-klimawandel-hofft.01.05.2019.

Kilder

Meyers Taschenbuchredaktion [Hrsg.]: Meyers Grosses Taschenlexikon in 24 Bänden, BI-Taschenbuchverlag, Mannheim, Wien, Zürich 1987.

Rahmstrof, Stefan og Schellnhuber, Hans Joachim: Der Klimawandel- Diagnose, Prognose, Therapie, Verlag C.H. Beck oHG, München 2006.

Gore, Al: Eine unbequeme Wahrheit-Die drohende Klimakatastrophe und was wir dagegen tun können, Riemann Verlag, München 2006.

Folger, Tim. „Warum Grönland auf den Klimawandel hofft“, In: National Geographic Deutschland i>. 2010.

https://www.nationalgeographic.de/umwelt/warum-groenland-auf-den-klimawandel-hofft>.01.05.2019.

jsp, dal. „Eis auf Grönland schmilzt schneller als erwartet.“, In: ZEIT ONLINE i>. 22. Januar 2019.

https://www.zeit.de/wissen/umwelt/2019-01/klimawandel-groenland-erderwaermung-gletscher-eisrueckgang. 01.05.2019.

Videreførende litteratur

Gore, Al: The Future, WH Allen, UK 2013.

Merket sti fra Alta til Karasjok

Matthias Eugster

Det finnes merkede stier fra Alta til Karasjok, som ligger i Finnmarksvidda. Denne artikkelen beskriver én mulig rute mellom disse byene. Stien fører forbi forskjellige hytter, gjennom vakre landskap. Finnmark er samisk og dette er også tydelig på turen. Om sommeren kan man gå stien til fots med midnattssol, om vinteren med ski eller snøscooter og nordlys. Temperaturen ligger mellom 10 til 17 grader om sommeren og mellom -12 til -4 kuldegrader om vinteren.

Sti fra Alta til Karasjok, 13.04.2019, http://www.lommekjent.no/ruter/1784355, Kart Data©2019Google

Alta er et lite sted i Finnmark fylke og er ca. 250 km fra Nordkapp. Alta kan være starten eller slutten av turen. Byen har vokst mye de siste årene og i dag bor rundt 12.000 mennesker i Alta. Det er to deler i byen: en ny og en gammel del. Disse delene oppstod ikke bare på grunn av vekst, men også grunnet den andre verdenskrig. Om sommeren kan man besøke helleristninger. Disse helleristningene er det viktigste beviset for menneskelig aktivitet i den ytre norden i forhistoriske tider. Stedet har status av et UNESCOs verdensarv. Om vinteren kan nordlys bli observert veldig bra i Alta. Dette er grunnen til at det første nordlysobservatoriet ble bygget der på slutten av 1800-tallet.

Helleristninger i Alta, 2017, Matthias Eugster, eget bilde

Noen kilometer utenfor, i Stilla, begynner turen. I Stilla fant den historiske Alta-aksjonen sted. Mange prøvde å stoppe kraftutbyggingen av Altaelva i 1970. Disse protestene gjorde at byen Alta og Altaelva ble kjent. Planlegging og bygging av dammen forårsaket mange protester av samene fordi bygda Masi og det vakre landskapet ville bli oversvømt. Protesten forhindret ikke konstruksjonen men resulterte i en planendring. Naturen og bygda Masi ble reddet med den.

Stien fører gjennom frodige beiter og solrike gressletter langs en elv. Beiter med reindrift er en viktig tradisjon av samene. På turen er det alltid mulig å se reinsdyr. Om vinteren blir hele landskapet dekket av snø. Etter ca. 14 km kommer man til Jotka Fjellstue.

Landskapsinntrykk ved Jotka, 13.04.2019, www.jotka.no, original © http://jotka.no/wp-content/uploads/2018/08/slider-finnmarksvidda-01.jpg

Jotka Fjellstue er en tradisjonsrik betjent fjellstue. Hytta ligger i et lite dalsøkk og har ingen fast veiforbindelse. Hytta ligger mellom de to fiskerike vannene øvre og nedre Joatkajávvrit. Fjellstua er velkjent fra Finnmarksløpet, det er første og siste sjekkpunkt for hundespannene. Maten i hytta er lokal: Her får man fisk, bær, grønnsaker og viltkjøtt, som er fra området i nærheten.

Etter 29 km kommer du til hytta Mollešjohka gjennom landskap med flott utsikt. Utsikten strekker seg over flere kilometer med ubebodd område. Stien fører langs innsjøen Iesjavri, dette er Finnmarks største innsjø. Om vinteren kan man krysse innsjøen når den er frossen.

Mollisjok Fjellstue er også betjent og ligger idyllisk til ved elva Jiesjohka. Hytta ligger i et veldig vakkert område, det er panoramautsikt og vide vidder fra fjellstua. Vil du bestille forskjellige varer, for eksempel mat, må dette forhåndsbestilles på grunn av den vanskelige forsyningen av hytta.

Gjennom fint bølgende landskap fører stien videre til Ravnastua (25 km): Også Ravnastua er betjent og er i naturskjønne omgivelser. Hytta ligger i et fjellbjørkkledt landskap og har mye å tilby. Fjellstua har plass til 30 personer, serverer mat og har et møte- og konferanserom.

Etter 17 km når man enden av stien gjennom fjellbjørkkledt landskap og den frodige Karasjokdalen. Starten eller slutten av turen er Ássebákti. Man kan velge å følge elva 15 km til Karasjok. Karasjok har også mye å tilby.

Sametinget i Karasjok, 2017, Matthias Eugster, eget bilde

Mange som bor her har samisk som sitt morsmål og området er offisielt tospråklig. Den tradisjonelle livsstilen er veldig vanlig i Karasjok, der også nomadiske reineiere har bodd i hundrevis av år. I Karasjok finner vi sametinget, som er en følge av protestene mot Alta-dammen. Den samiske kulturparken gjør det mulig å lage mat ved bålet, å høre tradisjonelle sanger og å møte samisk folk.

Denne merkede stien fører gjennom vakre landskap og anbefales for dem som liker å være ute.

Kilder

Reiseführer Skandinavien - der Norden. Rump Peter, Frank-Peter Herbst. 14.Opplag 2018/2019

https://www.visitnorway.com/ (adgang 10.04.2019)

http://www.lommekjent.no/ruter/1784355 (adgang 09.04.2019)

http://www.ravnastua.no/ (adgang 09.04.2019)

http://jotka.no (adgang 09.04.2019)

https://nordnorge.com/ost-finnmark/?News=158&artlang=de (adgang 10.04.2019)

https://www.mollisjokfjellstue.no (adgang 10.04.2019)

https://www.laenderdaten.info/Europa/Norwegen/Klima-Finnmark-Fylke.php (adgang 09.04.2019)

https://ut.no/turforslag/1111083/finnmark-pa-langs-fra-alta-til-karasjok-pa-ski (adgang 10.04.2019)

https://www.visitnorway.de/reiseziele/nordnorwegen/alta/ (adgang 09.04.2019)

https://www.argovia.ch/shows/reisewelten/alta-die-moderne-stadt-in-norwegen-132134250 (adgang 09.04.2019)

Samisk reindriftshistorie

Jonas Gut

Reinsdyr og mennesker har en forbindelse som er tusenvis av år gammel, i det landet som i dag kalles Norge. Reinsdyrene ble jaktet på og senere domestisert (senest på 800-tallet, men mest sannsynlig mye tidligere) og både pels, melk, kjøtt, bein og gevir ble brukt.

Transporten var også en stor del av det samiske livet, siden de pleide å flytte sammen med flokkene sine til nye beiteområder minst to ganger i året. Mange samer ville leve og jobbe i såkalte "siida", som er en gruppe familier som hjelper hverandre med sine flokker, jakt eller fiskeri. Det var slik samene levde og livnærte seg i den bedre delen av historien. Med utvidelsen av Norge og Sverige ble samene rammet av store skatter og avgifter knyttet til reindrift; dette tvang dem til å gjennomføre endringer.

En annen brytningstid var det 20. århundre. Ikke bare innføringen av snøscooteren og den såkalte "snøscooterrevolusjonen", men også den økende betydningen av kjøtt, forandret det samiske livet enormt. Disse hendelsene tvang dem til å øke størrelsen av beitemarken. De større beitemarkene gjorde det mulig for samene å være bofast og de måtte ikke lengre ta seg av reinflokken hele året. Etter den andre verdenskrigen ble reindriften mer og mer regulert av staten og derved kunne dyrbesetningene vokse betydelig. Dette førte til klager, spesielt i Finnmark, om at det var for mange rein og at disse store flokkene ville ødelegge miljøet og naturen. Derfor ble det vedtatt en ny lov hvor det maksimale antall dyr i en siida er regulert i forhold til det området hvor flokken befinner seg.

Bortsett fra regjeringsforskrifter står reindriften også foran andre vanskeligheter, som for eksempel angrep fra ville dyr som gaupe, ulv, bjørn, kongeørn og jerv. Alle disse rovdyrene kan ha en negativ innvirkning på en flokk, (en gaupe kan i gjennomsnitt drepe 10 reinsdyr på en måned), men man har rett til erstatning i et slikt tilfelle. Uavhengig av disse forandringene er samisk reindrift fortsatt en viktig del av inntekten og kulturen, og avhengig av tradisjonell kunnskap. Ifølge loven om reindrift, som ble implementert i Norge i 2007, er samene det eneste folket som får lov til å drive med reinsdyr, hvis deres foreldre eller besteforeldre hadde reindrift som primæryrke. Norges Reindriftslov sier at reindriften må være basert på samisk kultur, tradisjoner og vanlig praksis.

Litteratur

www.reindrift.no (08.05.2019)

Inngrep I reinbeiteland, biologi, jus og strategier i utbyggingsaker, Norges landbrukshøgskole, NINA, Sámi Instituhtta, 2004, I http://reindeerherding.org/herders/sami-norway/ (08.05.2019)

Lov om reindrift (reindriftsloven) 2007-06-15-40, Landbruks- og matdepartementet, i http://reindeerherding.org/herders/sami-norway/ (08.05.2019)

www.sapmi.se (08.05.2019)

https://blogg.forskning.no/rovdyrbloggen/med-rein-pa-menyen/1103169 (15.08.2019)

Reinsdyr

Sabrina Brändle und Valeria Frischknecht

I sørlige strøk står reinsdyret som selveste symbolet på Norden. Her har vi samlet noen informasjoner om dette spennende dyret og fremstiller dem i en tegning:

Kartlagt reinsdyr, tegnet av Sabrina Brändle og Valeria Frischknecht

Nummer 1: Gevir

Selv hunndyr har gevir. Hanndyr mister geviret om høsten, hunndyrene på våren. Skuringen gjøres vanligvis ikke på samme tid på begge sider, slik at reinen midlertidig bærer bare en stangbøyle. Reinokser mister geviret sitt etter brunsten om høsten, simlene beholder geviret sitt gjennom vinteren til fødselen av neste kalv i mai. Dermed har de drektige simlene fordelen at de kan forsvare sine fôrsteder om vinteren mot oksene, da de trenger mer mat.

Nummer 2: Kroppens røde del

Dyrene finnes fordelt på store deler av det nordlige Nordamerika og Eurasia. Om sommeren trekker dyrene til kysten, om vinteren inn i innlandet.

Nummer 3: Ben 1

De er tilpasset det nordiske klimaet. De har en tett pels som beskytter mot lave temperaturer og med sine store hover kan de gå bra i snøen og grave for mat under snøen

Nummer 4: Ben 2

Reinen leverer kjøtt, pels og horn. De pleide å bli brukt som trekkdyr. I dag blir tamrein også brukt i turismen.

Nummer 5: Ben 3

10% av alle samene arbeider med rendrift.

Nummer 6: Ben 4

Det bor ca. 90.000 - 140.000 samer i Norge, 14.600 i Sverige, 9.400 i Finland og 2.000 i Russland.

Kilder:

http://treffpunkt-schweden.com/in-lappland/samen-samische-kultur-und-rentiere (10.04.2019)

https://www.nzz.ch/gesellschaft/nordische-ureinwohner-die-rentiere-sterben-und-wir-mit-ihnen-ld.147385 (10.04.2019)

Hvordan oppstår Nordlys?

Annina Ruffner und Salome Müller

Aurora Polaris er et fysisk fenomen når solvinden er sterkere enn normalt. Det kan være grønt, hvitt, rødt og lilla.

Det er elektromagnetisk stråling som oppstår når elektroner og protoner rammer de øvre lagene i jordens atmosfære.

De største solvind-utbruddene skjer ved magnetisk rekonneksjon i rekkevidde av solflekker.

Elektronene og protonene treffer og ioniserer oksygen- og nitrogenatomer. Rekombinasjonen gir lys.

Polarlys forekommer hovedsakelig i polarområdene på grunn av jordens magnetfelt.

Polarlys heter «Aurora Borealis» i norden og «Aurora Australis» i syden.

Vi tok alle bildene selv i Tromsø i februar 2018. All informasjon er fra Wikipedia.

Isfiske med Emil

Selma Surbeck

Vi er på en vidda, kjører med snøscooter gjennom et magisk landskap. Lys og snø i samspill kan forandre stemningen fra et øyeblikk til det neste. To hunder er med oss. Den ene er en samojed, en polar brukshund, og heter Nanuk. Dette betyr isbjørn på grønlandsk og passer godt til den hvite haugen av pels.
Vi stiger av ved siden av et hull i isen, markert med en kvist. Vannet har allerede frosset igjen og hullet trengs å bli ordnet opp først. Vi tar ut snø og is til åpningen er ryddig. Emil trekker på en snor. Jeg synes at den aldri tar slutt. Det er et fiskegarn med bare noen få fisk, men store greier for meg. Han kommer til å vise meg hvordan fisken skal tilberedes når vi er tilbake i hytta, men nå må vi først sette opp nettet igjen.
Emil tar frem en planke. Han viser meg fjæren og forklarer meg oppgaven: Det er bare å trekke i snoren, ikke for mye, slik at fjæren spenner og planken kryper fremover under isen. Sånn skal vi komme frem til det andre hullet lenger unna. Der skal snoren fiskes opp med en krok og så kommer vi til å feste fiskegarnet under den frosne vannflaten igjen. Mens jeg spiller stakkato med fingrene følger Emil lyden av planken. Dessverre får jeg det ikke til – etter en viss distanse kommer jeg ikke videre, snoren dukker aldri opp ved det andre hullet. Snart er det nok med tålmodigheten til Emil og vi bytter plass. Jeg prøver å følge planke-lyden og får bildet i hodet av en ensom snøsko som kryper frem under meg, med isen mellom oss som en speilakse. Men snart vet jeg ikke lenger om jeg hører en lyd eller om det bare er noe jeg innbiller meg. Så står jeg over hullet, kroken i vannet, og venter på at snoren kommer til syne. Endelig!¹

Isfisking, 2009, Selma Surbeck, eigenes Bild

¹ Jakt og fiske klassen på Øytun folkehøyskole lærer å sette garn under isen av Johan Anders Somby( www.viddas-veidemann.no ) https://www.youtube.com/watch?v=Z3LO5yrfkok, publisert av 93jenmel den 07.01.2013, hentet 13.08.2019

Sprache und Sprachen

Elisabeth Berg

6.1 Sprogsituationen i Grønland

6.2 Nordsamisk: en introduksjon

6.3 Grønland - mellem fremtid og fortid

6.4 Vårt møte med Iŋgor Ántte Áilu Gaup

6.5 Mitt møte med reinkappkjøring i Karasjok

Eatnamis eatnigiella dahje eatnamis eret

Snakk landets språk eller forsvinn herifra!

"Egentlig spiller ordtaket på likheten på samisk mellom "eana" (land) og "eadni" (mor), noe bl.a. den samiske poeten Nils-Aslak Valkeapää utnytter i sin siste bok Eanni, Eannázan (Jorda, vår mor). "Eadnigiella" (morsmålet) blir mao. også landets språk, og dersom du ikke lærer deg det, fortjener du ikke å bo i landet. Ordtaket må være gammelt, fordi det gjenspeiler en tid da samisk fremdeles stod sterkt i Sameland. (For øvrig har finnene det samme ordtaket, noe som bekrefter disse to språkenes, og kulturenes, felles referanseramme - og ikke nødvendigvis, som en ville påstått tidligere, at samene har lånt det fra finnene). Også andre folk har lignende munnhell, som f.eks. det meget kjente "Do in Rome as the Romans do!)."¹

Im Land die Landessprache oder raus aus dem Land!

"In der saamischen Version ist dieses Sprichwort ein Wortspiel. Es spielt mit der Ähnlichkeit zwischen "eana" (Land) und "eadni" (Mutter). Diesen Vergleich verwendete der saamische Dichter Nils-Aslak Valkeapää in seinem letzten Buch "Eanni Eannážan" (die Erde, meine Mutter). "Eadnigiella" bedeutet sowohl Muttersprache als auch Landessprache. Wer sie nicht lerne, verdiene es auch nicht, im Land zu leben. Das Sprichwort scheint alt zu sein, da sich darin eine Zeit widerspiegelt, in der Saamisch noch eine starke Position in Sápmi, dem Saamenland, hatte. Im Übrigen gibt es im Finnischen dasselbe Sprichwort. Die Saamen haben das Sprichwort jedoch nicht zwingenderweise von den Finnen übernommen, wie man früher behauptete. Auch in anderen Kulturen gibt es ähnliche Redensarten, wie z.B. das bekannte "Do in Rome as the Romans do!" Das Sprichwort verweist jedoch womöglich auf einen gemeinsamen kulturellen und sprachlichen Hintergrund der Finnen und Saamen."²

¹ Harald Gaski - Aage Solbakk (doaim.): Jođi lea buoret go oru., ČálliidLágádus 2003 / Harald Gaski (red.): "Tiden er et skip som ikke kaster anker - samiske ordtak., ČálliidLágádus 2004 / Harald Gaski (Hrsg.): "Die Zeit ist ein Schiff, das nie vor Anker geht. Saamische Sprichwörter., ČálliidLágádus 2007

² Ibid.

Sprogsituationen i Grønland

Susanne Fuchs

Det grønlandske sprog

Grønlandsk, eller kalaallisut, tilhører den eskimoisk-aleutiske sprogfamilie. Det er et polysyntetisk sprog, hvilket vil sige, at man kan føje en række betydningsbærende morfemer til et ords rod. Dette resulterer nogle gange i meget lange orddannelser, som for eksempel: Pilluaqqungaarpakkit, der betyder «Jeg ønsker dig hjerteligt tillykke».

Afbildning 1: The eskimo-aleut family. Kilde: http://starling.rinet.ru/maps/maps7.php?lan=en

Grønlandsk tales ikke bare i Grønland men i hele det arktiske område. Den eskimoiske sprogfamilie kan opdeles i tre hovedsprog – Inuppik, Zuppik og Aleutisk. Inuppik er dialekten, man taler i hele Grønland. De to andre dialekter tales i Alaska, Beringstrædet og på de Aleutiske Øer. Det eskimoisk-aleutiske sprog er enestående, fordi det i årtusinder har fulgt sin egen, isolerede udvikling.

De første inuitter kom til Grønland for mere end 4.000 år siden som indvanderere fra vest. Man har desværre ikke nogen sproglig viden om disse palæo-eskimoer. Omkring midten af år 1200 e. Kr. indvandrede en gruppe inuitter til Grønland, og de havde en teknologi og en åndelig kultur med sig, der betegnes som «Thule-kulturen». Medlemmer af Thule-kulturen bosatte sig ved Grønlands kyster og rundt om på hele øen. Det antages, at de i denne indvandringsfase sprogligt set delte sig i to ganske forksellige dialekter: Østgrøndlandsk og vestgrønlandsk. Senere i 1700-tallet og i 1800-tallet indvandrede eskimoiske grupper fra Canada til det nuværende Thuleområde og denne dialekt, den polareskimoiske dialekt, er den tredje hoveddialekt i Grønland.

Sprogets historie og sprogssituationen

I 1721 begyndte missionsarbejdet og koloniseringen af Grønland under den norske præst Hans Egede. Han brugte det grønlandske sprog i sin udbredelse af kristendommen, fordi han syntes, det var vigtigt at omvende grønlænderne til kristne på deres eget sprog. Men under denne proces lærte han selv, såvel som hans sønner, grønlandsk.

Afbildning 2: Paul egede.png, 1874/1875, Wikipedia, Atuagagdliutit, 15. Jahrgang 1874/75, Aukablað - Mynd

Poul Egede, Hans Egedes søn, skrev i 1750 den første ordbog og i 1760 en grammatik. Sproget blev brugt og var aldrig truet. Selv om landet forblev en dansk koloni med opløsningen af den norsk-danske union i 1814, og selv om der var mange danskere i landet, var grønlandsk skolesprog.

Da Grønland blev afkoloniseret i 1953, intensiveredes danifiseringen af landet. Den første grønlandske avis var tosproget, og dansk blev introduceret i skolerne som hovedsprog. Kvaliteten af undervisningen på dansk var bedre end den grønlandske, og derfor sendte mange grønlændere deres børn i dansk skole. Mange unge tog desuden til Danmark for at fortsætte deres uddannelse, og når de vendte tilbage, var deres grønlandske forværret. Man forsøgte at stoppe denne udvikling og endda vende den til grønlandsk fordel. Med indførelsen af Hjemmestyret i 1979, som tildelte Grønland autonomi, begyndte processen at ændre sig. Grønlandsk blev igen hovedsproget, og det blev fremmet. I dag er det det eneste officielle sprog i Grønland, mens dansk er det første fremmedsprog og engelsk det andet. Ikke desto mindre foregår meget af den offentlige diskussion stadig på dansk. Der er mange sprogdebatter om grønlandsk og dansk i Grønland, og der er folk i landet, der selv ønsker at afskaffe grønlandsk. Det skyldes, at mange grønlændere af de ovennævnte grunde kun kan tale deres eget sprog dårligt eller slet ikke. Mange danskere, der bor i Grønland, vil ikke lære grønlandsk, fordi de synes, det er for svært.

Hvor denne sprogdebat fører hen, og hvordan det kommer til at gå med det grønlandske sprog, ligger i grønlændernes egne hænder. Grønland har en høj grad af politisk, kulturel og økonomisk selvbestemmelse, så det bliver i sidste ende grønlænderne selv, som skal afgøre, om det grønlandske sprog kommer til at overleve. Foreløbig tyder alt dog på, at fremtidens børn vil overtage en holdning til sproget fra deres forældre om, at grønlandsk er værd at bevare som modersmål.

Bibliografi

Frederiksen, Katti og Olsen, Carl Christian, Det Grønlandske sprog i dag, Rapport over det grønlandske sprog, standpunkt og anbefaliner, Saammaateqatigiinnissamut Isumalioqatigiissitaq, 2017.

Kleivan, Inge, Sprogdebatten, i Inuit kultur og samfund – en grundbog i eskimologi, Forlaget Systime, Aarhus, 1999, s. 97-106.

Kolte, Svend, Kalaallit Oqaasii – Det Grønlandske Sprog, i Inuit kultur og samfund – en grundbog i eskimologi, Forlaget Systime, Aarhus, 1999, s. 86-96.

Rischel, Jørgen, grønlandsk i Den Store Danske, Gyldendal. Hentet 18. april 2019 fra http://denstoredanske.dk/index.php?sideId=86628

Billeder

Afbildning 1: http://starling.rinet.ru/maps/maps7.php?lan=en, hentet 26. april 2019.

Afbildning 2: https://de.wikipedia.org/wiki/Gr%C3%B6nl%C3%A4ndische_Sprache#/media/File:Paul_egede.png, hentet 26. april 2019.

Nordsamisk: en introduksjon

Eline Elmiger

Samisk betegner egentlig en gruppe av språk som er i nær slekt med hverandre. Omkring 20'000-30’000 personer snakker ett eller flere samiske språk, og de bor i Norge, Sverige, Finland og Russland. De fleste språkbrukere er samer, det betyr at de tilhører en spesiell folkegruppe. I dag har seks samiske språk et offisielt skriftspråk, og det som er brukt mest er nordsamisk. Alle samiske språk er kategorisert som truet eller utdødd og derfor finnes det mange anstrengelser for å styrke dem. De samiske språkene er også preget av en strikt språkpolitikk. Det betyr at de skaper nye ord for nye apparater og konsepter slik at ord fra andre språk ikke trenger inn i samiske språk.

Nå skal jeg gi deg en innføring i nordsamisk, fordi det er det mest brukte samiske språket og det er lettest å lære fordi det finnes mange ressurser på nettet. Først skal du lære om alfabetet, etterpå om noen ord og grammatikken og til slutt finner du en liste med nyttige nettlenker som du kan bruke til å lære mer. Nordsamisk har flere bokstaver enn norsk, det finnes også Áá, Čč, Đđ, Ŋŋ, Šš, Ŧŧ og Žž. Her kan du høre på bokstavene Aa, Áá, Cc, Čč, Đđ, Ŋŋ, Oo, Uu, Šš, Ŧŧ, Zz, Žž og noen eksempler for hver lyd:

Noen hilsninger på nordsamisk:

Buorre iđit. Buorre beaivi. Buorre eahket. God morgen. God dag. God kveld.

Ipmel atti “Gud gi” – som svar på hilsningene ovenfor.

Buorre idja. God natt.

Oaidnaleapmái. På gjensyn/vi sees.

Gulahalle! Gulahallat! Vi (om to)høres/Vi (om flere) høres.

Mana dearvan. Manni dearvan. Mannet dearvan. Gå vel/gå i fred (til en – til to – til flere personer).

Báze dearvan. Báhcci dearvan. Báhcet dearvan. Bli vel igjen/bli i fred (til en – til to – til flere personer).

Bures. Bures bures. Ved håndhilsning – betyr “godt”.

Mun lean Áilu Sárá. Mitt navn er …./ Jeg er …..

Mo manná? Hvordan går det?

Her er tallene på nordsamisk:

0 nolla 1 okta 2 guokte 3 golbma 4 njeallje 5 vihtta 6 guhtta 7 čieža 8 gávcci 9 ovcci 10 logi 11 oktanuppelohkái 20 guoktelogi

Her kan du høre på «Bea, bea lábbážan» («Bæ, bæ lille lam» på nordsamisk)

Bea, bea lábbážan lea go ullu dus? Lea, lea, mánážan njeallje seahka mus. Gákti áhččásat ja gákti eatnásat ja guovttit suohkut vel unna vielljažii!

(Bæ bæ lille lam, har du noe ull? Ja, ja, kjære barn, jeg har kroppen full. Søndagsklær til far, og søndagsklær til mor, og to par strømper til bitte lille bror.)

Videregående lenker

http://giellatekno.uit.no/smilang.sme.html

http://oahpa.no/davvi/

http://gulldalit.se/gulahalan/

https://sanit.oahpa.no/sme/nob/

https://people.uta.fi/~km56049/same/svocab.html

http://gulldalit.se/gulahalan/01_pdf/giellaoahpas.pdf

http://gtweb.uit.no/jorgal/index.nob.html?dir=sme-nob#translation

http://giellatekno.uit.no/index.nob.html

Kilder

http://kursa.oahpa.no

https://www.regjeringen.no/no/tema/urfolk-og-minoriteter/samepolitikk/samiske-sprak/fakta-om-samiske-sprak/id633131/

https://snl.no/samisk

https://www.sprakradet.no/Spraka-vare/Spraka-i-Norden/Samisk/

https://nordeniskolen.org/nb/spraak-kultur/8-10-klasse/de-nordiske-spraakene/om-samisk/

https://www.regjeringen.no/globalassets/upload/kilde/kd/red/2006/0107/ddd/pdfv/300464-temahefte_om_samiske_barns_sprak_og_kultur.pdf

Grønland – mellem fremtid og fortid

Igor Todorovic

»Jeg kunne godt tænke mig eget hus og have.«. Som fremmed land for danskerne eller hjem for de indfødte forsøger Grønland at definere sig selv i postmodernismens og postkolonialismens tidsalder. Denne artikel handler om de dertil forbundne vanskeligheder i Grønland, hvoraf konflikten mellem sprog og identitet indtager et særligt fokus.

Afbildning 1: Sisimiut Ny Kirke (1926). Chmee2, 2010, Wikimedia Commons, CC BY-SA 3.0.

Politisk baggrund

Grønland er næsten uafhængig, til trods for at meget fortsat taler imod det. Efter 1953 og 1979 og efter et referendum i 2008, er Grønland blevet mere og mere selvstændiggjort fra Danmark. Med de nye love, der trådte i kraft i 2009, ekspanderede man det grønlandske selvstyre. Nu skulle man i mindre omfang finansiere den store ø i Nordatlanten. Som supplement hertil kan den grønlandske regering i Nuuk virke som om, at den har fuld kontrol over Grønland. Men det er ikke helt rigtigt. Hvorfor? Fordi Grønland stoler på, at Danmark hjælper, hvor landet kan. Vigtige er de kulturelle holdninger til, eller repræsentationer af kolonien. For eksempel at Danmark i symbolsk forstand er en mor, der mener, at hun altid har behandlet sine børn godt, men at de forbliver hendes børn. Afkolonisering og politisk selvstændighed er tekniske termer, og man kan ikke ændre autoritetens holdning med juridiske begreber. De sociale problemer forbliver de samme: Alkoholisme, armod, selvmord etc. hører til kolonialismens skyggesider. Også i dag er der stereotyper såsom sproglige udtryk á la grønlænderstiv, og man har flere fordomme endnu. Jeg tror ikke, der er nogen nemme postkoloniale relationer, men der er ingen undskyldning for ikke at gøre noget.

Sprog er kultur og skaber identitet

Mange grønlændere har skandinaviske aner, men de fleste taler det grønlandske kalaallisut sprog som modersmål, og det tales af omkring 50.000 mennesker. Minoriteten af danske indvandrere taler dansk som førstesprog, men mange kan også forstå og tale grønlandsk. Siden 2009 har det officielle sprog været kalaallisut. Mange grønlændere taler engelsk som tredje sprog.¹ Før i tiden så man med mistro på det at leve med flere sprog, og af frygt for at børnene skulle blive splittede mellem sprog og kultur, valgte mange forældre ofte at satse på dansk, især i blandede ægteskaber. I dag ønsker alle, at deres børn skal blive to- eller flersprogede, men i praksis er det ikke altid så let, især ikke i Nuuk hvor antallet af dansktalende er stort.² Modersmålet er vigtigt for grønlænderne, fordi sproget er stærkt forbundet med kultur og følelser. I fortiden sendtes flere børn og unge til Danmark på kulturrejse, og man ønskede at forme en elite i Grønland, som var dobbeltsproget. Dette projekt virkede ikke, men blev et eksempel på en forfejlet sprogpolitik.

Afbildning 2: Bygning i Sisimiut Grønland. Foto: Chmee2, 2010, Wikimedia Commons, CC BY-SA 3.0.

I dag ser situationen anderledes ud. Regeringen i Grønland vil indføre en ny sprogpolitik for at promovere det grønlandske sprog kalaallisuut. Engelsk skal desuden fortrænge dansk som første fremmedsprog. Økonomisk har man også nogle ideer, og man vil lovgive om, at man i private firmaer med ti eller flere ansatte skal tale grønlandsk som førstesprog på arbejdspladsen.

Eventuelle løsninger på ustabilitet

Der kommer stadig til at gå årtier, før noget ændrer sig. Det vigtigste er at løse de sociale problemer og at formulere en klar vej for befolkningen. Forvirringen om, hvem der er grønlander, og hvem der ikke er, kan føre til en populistisk indstilling. Der er stadig meget at gøre, før Grønland kan stå på egne ben og blive virkelig uafhængigt engang. Problemer kan man kun løse sammen og kun, hvis man finder en form for lighed.

¹ Thisted (2016)

² Ibd.

Kilder

Thisted, Kirsten. 2016. Hadet I Kroppen. Sprog, køn og tilhørsforhold I ny grønlandsk litteratur. I Nordisk kvindelitteraturhistorie: Over alle grænser 1990-2015. Odense: Syddansk Universitetsforlag 2017.

Billedoversigt

Sisimiut Ny Kirke (1926). Chmee2, 2010, Wikipedia Commons, CC BY-SA 3.0., https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Newer_church_in_Sisimiut.jpg, hentet 26. maj 2019. Bygning i Sisimiut, Grønland. Chmee2, 2010, Wikipedia Commons, CC BY-SA 3.0. https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Panel_buildings_in_Sisimiut_(3).JPG, hentet 26. maj 2019.

Vårt møte med Iŋgor Ántte Áilu Gaup

Alena Frei og studentene i norsk 2 Basel

Iŋgor Ántte Áilu Gaup er skuespiller og musiker fra Kautokeino, eller Guovdageaidnu, som det heter på nordsamisk. Vi traff Áilloš - det er kunstnernavnet hans - i Basel og Zürich. Forut for møtene fordypet vi oss i en av sangene hans; det var en spennende mulighet til å bli litt kjent med det samiske språket. Denne sangen, Jávrráš riehpu,¹ har vi oversatt til spansk, sveitsertysk og tysk. Den handler om forsøpling, også i overført betydning.

Lyrics:Iŋgor Ántte Áilu Gaup, gjengitt med hans tillatelse; oversettelse: studenter i norsk2 FS19 (Basel), CD

Illustrasjoner: malt av Alena Frei og gjengitt med hennes tillatelse.

¹ Fra albumet Ánte, forlag DAT 2017, komponert av Iŋgor Ántte Áilu Gaup, spilt av bandet Ivnniiguin

Mitt møte med reinkappkjøring i karasjok

Selma Surbeck

Jeg blir kjørt inn til byen med bil. Så lenge de andre er ute for å handle og ordne ting, får jeg være med på et eventyr. Været er deilig, solen skinner og himmelen er lyseblå. Jeg går mot mengden og kikker mellom hoder på det som skjer. Litt lenger unna ser jeg det bedre: Rein løper med hengende tunge fra høyre på en løype mot et mål til venstre. Bak dem står unge folk på ski – er det ungdom eller voksne? Jeg kan ikke se det. Plutselig legger jeg merke til kulden. Jeg har på meg lua, men i fjeset er det fryktelig kaldt og jeg må ha glemt vottene i bilen eller på rommet mitt. Jeg stapper hendene mine dypt inn i jakkelommene. Plutselig er det en eldre dame ved siden av meg. Hun spør meg noe på samisk. Unnskyld, sier jeg. Hun ser på meg og peker på mine jakkelommer. Peker på sine hender og forklarer vennlig videre på samisk. Det er vel samisk? Så holder hun votter foran meg og gir meg til å forstå at hun vil gi dem til meg. Så kommer en yngre kvinne, er det hennes datter? Hun oversetter for meg. Ikke for moren. Jeg tror hun forstår nok norsk. Ja, de vil at jeg skulle ta på vottene – de har laget dem sjøl. Det er tovete votter, lagd av ull. De har en butikk i byen hvor de selger forskjellige ting av tovet ull. Jeg har aldri før hørt ordet å tove, men vottene kjennes deilig og jeg er kjempe takknemlig. Ja, jeg skulle bare gi dem tilbake når jeg er innom byen ved leilighet. Nå følger de løpet med stor oppmerksomhet. Det er ei jente de kjenner som kjører nå. Båsene åpnes. Der kommer fire rein med full fart og bak dem kjørerne som driver frem i stor konsentrasjon.¹ Heia!

Reinkappkjørere i Karasjok, 2009, eigenes Bild

¹ Slik kan det se ut: Reinkappkjøring I Karasjok Påsken 2012 Foto Jan Helmer Olsen, https://www.youtube.com/watch?v=nJr06uTjnns , 14.08.2019.